В предишния епизод...
Мисля.
Май е време продължа напред.
Къде ще отидеш? Какво ще правиш?
Най-доброто, което мога да направя за теб, е да се махна.
Случват се гадости на хората близо до теб.
-Правилата тук са различни. -Не, същите правила.
Те имат същите правила, откакто първият човек е грабнал тоягата
и е спукал от бой задника на втория.
За хора като теб и мен,
не са нужни решетки.
ние сами градим килиите си.
Всеки път,когато помисля, че знам посоката,
нещо се случва и ме просва по задник.
Не знам какво следва, но нещо се задава.
2x06 - Армии от един
~ Addic7ed.com ~
Кой по дяволите е оставил това тук?
Мога да ти кажа, че не е тукашна.
Важната клечка е сметнал, че има изключително необикновена кола
която да ти спре сърцето.
Сякаш казва на света, че е голяма работа.
О, да. Наистина страхотна машина.
-Трябва да пусна една вода. -Побързай.
Гоним график.
Трябва да струва цяло състояние.
Какво ти става? Няма да те ухапе.
Извинете, господа.
Сега ще махна това от пътя ви.
-Мамка му. Това е 007. -Ха, като на Остин Пауърс.
Добре, г-н Педал, защо не попътувате
и да се върнете в собствената си шибана страна?
Знаете, че не бива да пушите на бензиностанция.
Първо безопасността,забавлението по-късно
За кой по дяволите се мислиш?
Мамка му!
Алекс Лонгшадоу. Какво те води насам?
Ами...
Може да говориш и пред нея.
Джордж Хънтър ме иска вън като вожд.
-И? -Имат гласовете да ме свалят.
Изглежда ми, че имаш сериозен проблем.
Ако Хънтър стане вожд,можеш да целунеш за сбогом всяко парченце от казиното.
Хънтър няма да те пусне да припариш там.
Да, добре, винаги си ми казвал, че и ти не би го направил.
Млад съм, както обичаш да отбелязваш.
Мога да променя мисленето си.
-Донеси ми списъка. -Списък? Какъв списък?
На членовете на съвета, които ще гласуват против теб.
-Срещат се следващата седмица. -Седмица е доста време.
-Добре. Благодаря. -Недей да ми благодариш.
След всичко, ни е сме партньори.
-Партньори. -Да.
Хей. Новото ти аз.
Паспорти, кредитни карти,документи.
-Приятелю, приятелю, приятелю! -Добре, добре.
О, човече.
-Само ги пази, ясно? -Това е върхът.
-Не се фукай наоколо. -Благодаря, човече.
Не благодари на мен. А на Джоб.
Съжалявам приятел, отваряме следобяд.
Господа, ще взема това,което е взел Джейсън.
Здравей, Джейсън.
Казах, че не е отворено.
Къде са парите, Джейсън?
Не знам за какво говорите.
- Знаеш кой съм, нали? - Да.
Тогава знаеш, че съм сериозен когато ти казвам, че това е
последният път, в който питам.
- Къде са шибаните пари? - Хей, Шугър.
Нямаш ли някакви правила за оръжията тук?
- Да, без оръжие. - Точно така.
Чу ли, Глоувър? Без оръжия.
Е, тогава мисля, че може да имаме проблем.
Ей,Худ!
- Добре ли си? - Да.
Какви пари?
Защо казиното е толкова важно за теб?
Ти имаш и друг бизнес.
Просто изглежда като много неприятности.
Нямам никакви илюзии за това, което съм. Този друг бизнес
или ще ме убие, или аз ще умра с него.
Така или иначе, оставям нищо след себе си.
И тъй като нямам деца ...
Така че казиното, което е защитено от местните власти,
ми дава закрилата, нужна ми да направя нещо законно.
Знаеш , нещо което ще живее, когато аз си отида.
Сега разбираш ли?
Да.
Продължавай.
Шериф Худ и аз пиехме кафе
когато този подгони другия през вратата.
Виждали ли сте някой от тях преди?
Никога.Те се караха помежду си.
Заместник-шериф.
Добре ли си? Да.
Вижте,единият имаше силен британски акцент.
Кой стреля първи?
Знаеш ли, ти наистина трябва да започнеш да се грижиш по-добре за себе си.
Все още съм цял.
Но денят току-що започна и стрелецът все още е там някъде.
Хей, аз съм добре. Добре?
Имаме сигнал за колата му. червен ягуар,нали?
Да. Да, трябва да бъде достатъчно лесен за забелязване.
По дяволите.
Ъх.
Само на мен ли ми се струва или всяка отрепка
с автоматично оръжие идва в Банши да те гръмне?
- Само на теб. - Ха.
- Добре ли си? - Да, благодаря, че попита.
- Успя ли да го огледаш добре, шериф? - Достатъчно добре.
Да, ти просто се озова тук, когато започна стрелбата, нали?
-Да, тук живея. -Май това е голяма част от истината.
-Какво? -Може би сега не му е времето,
да притискате шерифа.
-Току що беше нападнат. -Стига де, Емет.
Не се ли чудиш защо продължават да му се случват подобни гадости?
Разбира се, че се чудя. Но знаеш, че все още той е шефът.
И затова не поставяш под съмнение нищо, което той прави?
Е, може би това е разликата между нас.
Не, разликата между мен и теб е, че ти все още
не приемаш факта, че той командва.
Това, което искам да знам е кой ще плати за щетите?
- Кой е англичанинът? - Името му е Куентин.
Куентин е наемник на Брантли.
Брантли? Човека, от когото си откраднал парите, нали?
Да, да.
Пич, виждал съм Куентин само веднъж, ясно?
Обаче той е скапана легенда.
Един път изпратиха четирима наведнъж за него...
Уау, великолепна история. Какво взе?
Беше плащане за дрога или нещо от сорта. Не знам
Брантли се занимава с доста неща.
Виж, аз просто трябваше да прибера парите
от някакъв тип в Юджийн и да ги върна.
- Но вместо това избяга с тях. - Да, защото се налагаше.
Разбери, видях разни неща, които не трябваше.
Брантли... Брантли е параноично копеле.
Знаех, че ме изпращат за изпълнение на някаква поръчка
от която не се очакваше да се завърна... - Млъкни. Млъкни.
За колко говорим?
62 хиляди.
-Исусе Христе! -Да, знам.
-Паникьосах се бе човече. -Млъквай.
Къде са сега?
Помислих си, че ако се махна достатъчно далече
ще забравят за това. -Да забравят?
Никога няма да забравят.
Тези момчета имат правила.
Тук са само 49 хиляди. 13 хил. липсват.
- Къде са? - Похарчих малко.
Използвах ги да преживявам след като напуснах Орегон.
Трябва да си поживял доста добре.
По дяволите.
- Трябва да се махна от тук. - И да отидеш къде?
- Все пак той още е тук. - Къде ще отидеш?
Къде ще отидеш? Последвал те е през страната.
Ще те открие. Какво възнамеряваш да правиш?
Толкова съм прецакан.
Няма измъкване от това.
Добре, хей, хей, хей.
Слушай ме. Хей. Джейсън, чуй ме.
Ще измисля нещо, ок? Само се успокой.
И междувременно, не напускай тази стая.
- Кажи го. - Оставам в стаята.
Хубаво.
- Може и да разчистиш. - Да.
Гледай напред. Следи положението си.
Тя е такава откачалка. А майка й е тотално шибана работа.
Здравей, скъпа.
Не можеш да идваш тук. Знаеш го.
Не можах да устоя. Исках да те видя.
Мамо, не.
Дейва, внимавай със скоростта.
Не можеш да продължаваш да го правиш.
Да се промъкваш вкъщи и да ми оставяш малки играчки.
Плашещо е.
Дейва, веднага намали.
Съжалявам, че те лъгах. Опитвах се просто да те предпазя.
Дейва, спирачка!
Нямах майка, която да ме пази.
Моля те намали. Намали!
Спирачка!
Отбий, веднага!
Скъпа, това съм аз.
Дейва, моля те намали! Моля те!
Не знам коя си ти.
- Хей, Шугър. - Как я караш, Брок?
Доста добре.
Опитвам се да намеря Худ.
Имате радиостанции за това.
да, знаеш го Худ. Никога не я включва.
Просто наминавах и ...
Човече, това вчера си е нещо. Държиш ли се?
Е, не получих корем, пълен с олово.
Трябва да тръгвам. Радвам се, че те видях.
Ще кажа на Худ, че си го търсил.
Добре, благодаря.
- Добре ли си? - Добре съм. Викахме й...
- Какво по дяволите стана, Дейва? - Нищо. Беше инцидент.
Това са глупости. Можеше да нараниш някого.
Можеше да убиеш някого. Какво си мислеше?
Говореха гадории за мама.
Тя откачи. Започна да кара много бързо.
- За малко да ни убие. - Съжалявам.
- Съжаляваш? Можеше да ги убиеш. - Хей, говори с мен.
Откаченото ти дете, постави дъщеря ми в опасност.
Кажи още една дума за дъщеря ми
и ще те нахраня с езика ти.
Разбра ли ме лайно такова?
- Мамо. - Макс.
Ела тук.
Не знаех, че ще идваш.
Така ли? Баща ти не ти ли каза?
Каза, че ще дойдеш, но не каза кога.
Ето ме.
Ела тук.
- Как си? - Щастлива съм, че те виждам.
- Дейва, не е вкъщи. - Знаеш ли какво, приятел?
Този път дойдох да видя теб.
Покажи ми онзи номер пак.
- Да го видим. - Добре.
- Намерил си я в апартамента му? - Да.
Защо шерифът има снимка на семейството ти?
Нямам идея.
Какво става с онези, които стреляха по него вчера?
Нямаме потвърдена самоличност все още и един от тях се измъкна,
така че не разполагаме с много.
Гордън, добре ли си?
Да, разбира се, Брок. Добре съм.
На върха на скапаното щастие.
Хей. Ти ме попита, не помниш ли?
Виж, съжалявам. Просто...
Не съм във форма тези дни.
Слушай, позволи ми аз да се тревожа за Худ, става ли?
Струва ми се, че нещата започват да си идват на мястото.
Трябва да сме търпеливи, почакай да се наредят още малко.
- Става ли? - Да, става. Благодаря.
Хубаво местенце.
Шериф Худ.
Спрях да пия преди години.
Нямах добро пиянство.
Някой може да каже, че е било отлично.
Така или иначе сега опиянявам птиците.
Това ме успокоява.
Не стоиш в сянка.
И ти не се биеш като шериф от малък град.
Ти, приятелю, имаш умения,
които не се учат, а се придобиват.
Едно време всички ние бяхме различни, а?
Предполагам.
Хора като нас
имат основание да оценят ден като този.
Хора като нас?
Бойци.
Убийци.
Армии от един.
Не знам нищо за теб, но знам всичко, което ми е нужно.
Знаем, че по начина, по който живеем, всеки ден може да ни е последен.
- Рано или късно и това ще стане. - По-вероятно е да е скоро.
Може би, но точно сега нека поговорим за парите.
Когато разбера, че ще трябва да останете на дадено място, за малко,
обичам да проверявам местната полиция.
Това е практика, която прилагам от няколко години.
Малко съм прецизен.
Когато открих, че шерифът се казва Худ...
Това усложни нещата.
Как така?
При други обстоятелства двамата с теб можехме
да изградим професионални отношения.
Но бащата не се отказва от сина си.
Няма да си тръгнеш без него.
Не.
Имам строги указания да върна момчето
и парите при Брантли.
Обича да се занимава с тези неща отблизо и лично.
- Значи... - Значи, единият от нас
ще трябва да убие другия.
Което е срамота, наистина,
защото нито един от нас не забърка тази каша.
Знаеш ли, практиката ми показва...,
че обикновено има какво да се направи.
Имам подобна практика,
но в този случай, наистина не виждам...
Момчето дължи 62, аз ще ти дам 50 отгоре.
- Предлагаш ми подкуп? - Не е подкуп, а подарък.
Бих ти дал повече, ако имах.
50 000, връщаш се и им казваш, че е мъртъв.
Ти и аз...
и двамата ще живеем още един ден под слънцето.
- Какво е това? - Това са 13
които ще добавим към 49 и стават 62, който дължиш.
Даваш ми парите си.
Не, давам ги на Куентин и това.
- Какво правиш? - Имахме уговорка.
- Не мога да ти позволя да го направиш? - Нима.
- Къде ще му дадем парите? - Не ние. Аз.
- Аз какво ще правя? - Ще се качиш на влака за Канада.
Ще си живееш живота.
112,000.
- Няма ли да ги преброиш? - Увери се, че си изпълнил твоята част.
Ще го направя.
- Моите съболезнования, тогава. - Защо?
Току-що изгуби сина си.
- Да, така е. - Надявам се.
За доброто на всички.
Защо ми помагаш?
Не си първият човек, който е допуснал грешка.
Такива неща се случват.
- Господин, Проктър. - Джулиет,
много пъти съм ти казвал да ме наричаш, Кай.
За парите ли си дошла?
- Ако всичко е наред. - Разбира се.
- Съжалявам. - Не, не, не.
Никога не се извинявай, когато искаш нещо което ти дължат.
Понякога закъснявам с наема, затова...
Всичко е наред.
Фишът е в другата стая. Защо не дойдеш с мен?
Всъшност,
трябва да взема сина си от детегледачката.
За това е по-добре да тръгвам.
Остани още малко.
Мамка му!
Здравей, Джейсън. Обул ли си си кюлотите.
- Значи мина гладко? - Предполагам.
- И сега си разорен. - Временно.
Доста пари даде на непознатия.
Ами хлапето? Не е като да му дължиш нещо.
Не, но може би съм длъжник на баща му.
Има плъхове в мазето.
Дезинфекцирах преди няколко седмици. Мислех, че са си отишли​​.
Оказа се, че са искали да си мисля, че са си отишли​​.
Затова, сега вадя тежката артилерия.
Изигран от купчина гризачи.
Хей! Ехо!
Мислех, че имаме уговорка.
Ако беше така, нямаше да ме последваш, нали?
Вярно. Предполагам, че и двамата сме пълни с изненади, а?
- Предполагам, че е така. - Хлапето е в багажника, нали?
Да.
- Ехо! - Добре ли си, хлапе?
Знаеш ли,
доста далеч трябваше да си досега.
Не можах да го направя.
- Професионалната гордост се ебава с мен.
И сега какво?
- Ти не си шериф на малък град. - Не.
- Ехо! - Да тръгваме.
Татко.
- Татко, пиян си. - Не, само няколко питиета.
Хайде.
Почти стигнахме. Само още две стъпала.
Разбрах.
Само две стъпала още.
Лягай си, Макс. Веднага.
Добре ли си, тате?
Добре съм, Макс. Лягай си.
- Всичко е наред. - Татко е добре.
Всичко е наред.
Татко.
Съжалявам.
Взех това от баща ти, преди да го погреба.
Не знам, защо го запазих.
Просто почувствах, че не е редно да го хвърлям.
Мисля, че трябва да го задържиш.
Да.
Утре в 10:00 часа сутринта има влак.
В 09:30 часа ще мина да те взема.
Ще се качиш на влака, ще пътуваш на север.
Ще изминеш целия път до Канада. Дори и ти не можеш да го прецакаш.
Добре, да, разбрах.
Ами ти?
Кой знае? Може в някои от следващите дни
и аз да се кача на същия влак.
Но още не?
- Още не. - Хей...
Благодаря ти.
Помни, че получи последен шанс.
Знам.
Ето сандвича ти.
Сигурна ли си, че не искаш още нещо?
Не, благодаря.
Не съм Ви виждал преди. Нова ли сте?
Тъкмо се преместих от Ню Йорк.
Повечето хора отиват в друга посока.
Роднини ли имате в Мичиган?
Имах нужда от промяна.
Какво да ви донеса, господин пехотинец?
Казвам се Гордън Хоупуел.
Кери.
Знам.
Не казвай нищо.
Какво да ти донеса?
Палачинки с боровинки и някакъв сироп.
Веднага, скъпа.
Кога за първи път разбра, че баща ти е престъпник?
♪ Не знаеш ♪
♪ какво правиш ♪
♪ Всичко, което ще съсипеш... ♪
Чух, че си заминал надалеч.
Не и преди да се сбогувам.
- Значи нареди пъзела? - Да, почти.
Ще бъде хубаво да го държиш така.
Тук съм, за да ти благодаря.
Е, тогава, едно за из път.
Хей.
Никои не трябва да разбира за плановете ти.
Това е последната ми нощ в града. Просто се опитвам да я запомня.
Не искаш да отидеш там.
Ще ти навлече повече проблеми, отколкото можеш да понесеш.
Добри неприятности, нали?
- Какво? - Нищо.
Приятно е.
Да.
За какво си мислиш?
Не знам.
Замислих се за нещо,
което ми казаха онзи ден.
Като свикнеш с определен начин на съществуване
и ...
Мислиш ли, че сме такива каквито сме?
Или мислиш, че можем да се променим?
Имаш предвид хора като теб?
Като мен, като теб, хората като цяло.
Не знам някой някога да се е променил, наистина.
Но можем да се развиваме.
Това се опитваме да направим, нали?
Да се превърнем в по-добри наши версии.
Значи мислиш, че се развиваме?
Залагам на това.
Или си с мен или не си.
Разбра ли?
Добре ли си?
Добре съм.
Дълъг ден?
Идея си нямаш.
Майка ми обичаше да казва,
че дори и влакът има нужда от почивка.
Ще ти направя коктейл.
Защо не го направиш двоен?
Не, ще го направя, както аз искам.
Ето.
- Супер. - Къде е моят?
Хей, Джоб.
Как беше в Ню Йорк?
Виждам, че пак са ти сритали задника, докато ме е нямало.
Започва да се превръща в навик.
Всеки човек се нуждае от хоби. Искам ли да знам?
Вероятно не. Как мина?
- Не си се отървал от тях? - Имаше една пречка.
Трябваше да открия всичко
за диамантите, преди да ги вземеш.
От къде идват.
Рабит, те прецака.
Здраво те прецака.
Лежа 15 години за шепа стъкла.
♪ Това момиче не се страхува да бъде извратено ♪
♪ Нека да направим нещо откачено ♪
♪ Всичко само, за да ме задържи ♪
♪ Опитва се да бъде моя приятелка. ♪
sync & correction by ~ Addic7ed.com ~