ПРИЯТЕЛИ
Няма нищо за казване. Просто работя с него.
Ти ще излизаш с него.
Все трябва да му има нещо.
Добре, Джоуи. Бъди мил.
Да не би да има гърбица или перука?
Чакай, да не би да я яде тебешири?
Не искам тя преживява това, което аз преживях с Карл.
Добре, успокойте се всички. Това дори не е среща.
Просто двама човека, които ще отидат на вечеря, без да правят секс.
На мен ми звучи като среща.
В гимназията съм, в стола...
и осъзнавам, че съм чисто гол.
Имал съм такъв сън.
После поглеждам надолу и осъзнавам... има телефон...
там.
Вместо... - Точно така!
Не съм имал такъв.
Изведнъж, телефонът започва да звъни.
Какво да правя? Всички започват да ме гледат.
Не са те зяпали преди това?
Накрая се сещам, че е най-добре да вдигна.
И се оказва, че е майка ми.
Което е много странно, защото тя никога не ми звъни.
Здравейте.
Той казва: "Здравейте." А аз искам да се самоубия.
Добре ли си?
Имам чувството, че някой е изкарал червата ми през устата
и ги вързал около врата ми. - Бисквитка?
Керъл си изнесе багажа днес.
Ще ти взема кафе. - Благодаря.
Не, недей. Спри да пречистваш аурата ми.
Просто я остави на мира. - Добре, стой си намръщен.
Ще се оправя. Надявам се да е щастлива. - Не е вярно.
Точно така. Да върви по дяволите. Тя ме напусна!
И никога не си знаел, че е лесбийка?
Не, разбира се!
Защо всички сте се вманиачили по това?
Тя не е знаела. От къде аз да знам?
Понякога си мечтая и аз да съм лесбийка.
Да не би да го казах на глас?
Казах на родителите си. Сякаш го приеха добре.
Така ли?
Значи онова истерично обаждане от ревяща жена в три сутринта...
"Никога няма да имам внуци..." е било грешен номер, така ли?
Извинявай.
Добре, се чувстваш много наранен.
Ядосан си. Боли те.
Искаш ли да ти кажа отговора?
Стриптийз клубове!
Свободен си! Поживей си!
Но аз не искам да съм сам.
Искам отново да съм женен.
И аз искам един милион долара!
Рейчъл? - Моника! Благодаря ти, боже.
Отидох до блока ти...
и един тип, с чук, ми каза, че ще си тук и е така.
Да ви предложа ли кафе? - Безкофеиново!
Хора, това е Рейчъл, друг оцелял от гимназията Линкълн.
А това са Чандлър и Фийби...
Джоуи. Помниш ли брат ми - Рос?
Разбира се!
Ще ни разкажеш ли, или чакаме още четири мокри вир вода шаферки?
Е, случи се половин час преди сватбата.
Бях в стаята с подаръците...
и видях тази невероятно красива сосиера.
И изведнъж...
С подсладител?
Осъзнах, че бях повече възбудена от сосиерата, от колкото от Бари.
Паникьосах се и тогава се сетих:
Колко много Бари прилича на Господин Картоф.
Все съм знаела, че ми прилича на някого, но...
Както и да е, трябваше да се измъкна оттам и се зачудих...
Защо го правя и за кого го правя?
Не знаех къде да отида и знам, че малко се отчуждихме,
но ти си единствената, която познавам тук в града.
Която и не беше поканена на сватбата... - Надявах това да не е проблем.
Предполагам, че й е купил органа и тя не е много щастлива.
"Салата с риба тон или с яйца! Решавай!"
"Ще ям, това което Кристина яде!"
Тате, не мога да се омъжа за него.
Съжалявам. Просто не го обичам.
Но има значение за мен!
"Ако си пусна косата, главата ми ще падне."
Не трябва да носи тези дънки.
Бутни я по стълбите!
Хайде де, тате, послушай ме!
През целия ми живот са ми казвали: "Ти си обувка!"
Ами ако не искам да съм обувка?
Ами ако искам да съм чанта?
Или шапка?
Не, татко, не искам да ми купуваш шапка!
Това е метафора, татко!
Разбираемо е, че не схваща.
Виж, тате, това е моят живот.
Е, може би ще остана тук с Моника.
Е, установихме, че тя ще остане с Моника.
Може би е моето решение.
Може би не ми трябват парите ти.
Почакай! Казах може би.
Просто дишай... Така...
Пробвай да си мислиш за хубави, успокояващи неща.
Капчици роса по розите и мустачки на котенца,
Камбани и камбанки и нещо с ръкавички,
Ла, ла, ла, нещо си и спагети дълги...
По-добре съм вече.
Помогнах.
Виж, това сигурно е за добро.
Независимост, контрол над живота ти. Цялото нещо с шапката.
И потрябва ли ти нещо, винаги може да дойдеш при Джоуи.
Аз и Чандлър живеем отсреща и той отсъства често.
Джоуи, престани да я сваляш! Днес беше сватбеният й ден.
Какво? Да не би да има някакво правило?
Аз ще отворя.
Моля те, не го прави отново. Това е ужасен звук.
Пол е.
Боже, 6:30 ли е? Пусни го.
Кой е Пол? - Пол с виното?
Може би.
Твоята "не истинска" среща е с Пол, онзи с виното?
Най-сетне те е поканил? - Да!
О, това е момент за дневничето.
Рейч, мога да отложа. - Моля те, отивай, аз ще се оправя.
Рос, добре ли си? Искаш ли да остана?
Би било добре.
Наистина ли? - Не! Отивай, това е Пол, онзи с виното!
Какво означава това? Продава ли го или го пие?
Или просто обича да мрънка?
Здравей, влизай! Пол, това са...
приятелите ми. Хора, това е Пол.
Онзи с виното. - Извинявай, не разбрах името. Пол ли беше?
Ей сега се връщам. Трябва да отида да...
на разходка?
Да се преоблека.
Сядай. Дай ми две секунди.
Изтръгнах четири мигли. Това не е на добре.
Хей, Пол, малък съвет.
Тя много обича, когато й разтриваш врата на същото място,
отново и отново, докато се зачерви.
Млъквай, Джоуи!
Какво ще правиш тази вечер?
Трябваше да съм заминала за Аруба на меден месец,
така че... нищо.
Ясно, дори и на меден месец няма до ходиш.
Въпреки че... Аруба? По това време на годината?
Да не споменавам...
големите гущери.
Както и да е. Ако не искаш да си сама тази вечер...
Джоуи и Чандлър ще ми помагат с мебелите.
Много се вълнуваме.
Благодаря, но мисля да остана тук.
Беше дълъг ден. - А, разбира се.
Фийби, искаш ли да помогнеш?
Много бих искала, но не искам.
Любовта е като летен дъжд, любовта е удивителен шедьовър.
Но твоята любов, о, твоята, твоята любов...
Е като голям гълъб,
акащ на сърцето ми.
Благодаря.
Трябва да закрепя скобите за нещицата на стените...
използвайки куп от тези винтчета.
Нямам скоби. Нямам винтчета...
и не си усещам краката.
Сглобихме библиотечката. - Красива е.
Какво е това?
Бих казал, че е L-образна скоба.
Която трябва да бъде закачена, къде? - Нямам представа.
Свършихме с библиотечката. - Свършихме.
Това беше любимата бира на Керъл.
Винаги я пиеше от кенчето. Трябваше да се досетя.
Ако продължаваш, ние изчезваме. - Моля те, не разваляй тази забава.
Нека те питам нещо.
Взела ти е мебелите, стерео уредбата, хубавия телевизор.
А ти какво взе?
Вас, хора. - Господи, прецакал си се.
Боже мой. - Знам. Голям съм идиот.
Трябваше да се досетя, когато ходеше по пет пъти седмично на зъболекар.
Смисъл, колко по-чисти могат да станат зъбите?
Брат ми минава през това. Много е объркан.
Как го преодоля?
Може, без да иска, да счупи нещо ценно за нея.
Нещо като... - Кракът й?
И това е вариант. Аз счупих часовника й.
Наистина ли си счупил часовника й?
Най-лошото, което съм правила е да накълцам любимата хавлия на бившия.
Ще стоя далеч от теб. - Точно така.
Бари, съжалявам. Много съжалявам.
Може да си мислиш, че е заради това, че правиш любов обут с чорапите, но не е.
Заради мен е. И аз просто...
Хей, секретарят отново ме прекъсна. Както и да е.
Знам, че някоя късметлийка ще стане г-жа Бари Финкъл.
Но това не съм аз. Не съм аз.
Не че имам представа, кое "аз" трябва да е сега, но просто ми дай шанс...
Разведен съм.
Само на 26 съм и съм разведен! - Млъкни!
Само това ми отне един час.
Ние не сме имали връзки, които да са продължили повече от ментос.
А ти си обичал жена четири години.
Четири години на сближеност и споделяне, след което ти е разбила сърцето.
Ето затова не го правим.
Не мисля че това исках да кажа!
Знаете ли какво е плашещо? Ами ако има само една жена за всеки?
Имам предвид, ами ако ти полага само една жена и това е?
За съжаление, в моя случай, е имало само едно жена за нея.
За какво говориш? Само една жена?
Все едно да кажеш, че има само един вкус сладолед.
Нека те открехна, Рос. Има много различни вкусове.
Шоколадов с парченца, с вкус на бисквитено тесто, с вкус на вишна и ванилия.
Може да е поръсен с пръчици, ядки или с бита сметана.
Това е най-доброто, което може да ти се случи.
Оженил си се. На колко? На 8?
Добре дошъл отново! Грабвай лъжицата!
Не знам гладен ли съм или възбуден. - Тогава стой далеч от фризера ми.
От както ме напусна...
Какво?
Искаш ли да го напишеш със спагетите?
Не, това е по-скоро откровение като за пета среща.
Значи ще има пета среща?
А защо да няма?
Да, да, ще има.
Та, какво искаше да кажеш?
От както ме напусна...
не мога да се изявявам...
сексуално.
О, боже. Толкова съжалявам.
Да си наплют навярно не помага в момента.
От колко време?
Две години. - Еха.
Радвам се, че си й строшил часовника.
И още искаш пета среща?
Да. Да, искам, разбира се.
Събрани сме тук, за да станем свидетели на Джоуни Лиуз Кънингам
и Чарлз Чачи, Чачи, Чачи...
на началото на техния свят брачен живот.
Ето виж!
Но Джоуни обичаше Чачи. Там е разликата.
"Грабвай лъжицата."
Знаеш ли колко време мина откакто последно грабнах лъжица?
Думите, Били - не бъди герой (песен от 1974), спомняш ли си ги?
Чудна история, но трябва да тръгвам.
Имам среща с Андреа... Анджела.. Не, Андреа.
Андреа е пищящата. Анджела има котки.
Вярно, благодаря. Джули е. Тръгвам.
Ето какво. Дори и да мога се съвзема достатъчно...
че да поканя жена на среща...
коя да поканя?
Не е ли невероятно? Никога преди не съм правила кафе.
Наистина невероятно. - Поздравления.
Реших, че щом кафе мога да правя, то няма нещо, което да не мога да направя.
Не, мисля че беше: "Ако нападна Полша, няма нещо, което да не мога да направя."
Слушай, така и така си почнала, защо не ни направиш по един омлет?
Всъщност, не съм чак толкова гладен.
О, хубаво. Лени и Скуиги (група от US ситком) са тук.
Добро утро. - Добро утро.
Добро утро. - Добро утро, Пол.
Здравей, Пол. - Здравей, Пол беше, нали?
Благодаря ти. Благодаря ти много. - Спри.
Снощи беше сякаш всичките ми рождени дни, двете завършвания...
плюс сцената с построяването на обора в "Свидетелят".
Ще се чуем по-късно.
Благодаря ти.
Това не беше истинска среща.
Какво правиш ти на истинска среща?
Млъкни и върни масата на мястото й.
Е, аз трябва да тръгвам за работа.
Ако не въведа числата, няма почти никаква разлика.
Значи всички имате работа?
Да, всички имаме работа. Така си купуваме.. неща.
Да, аз съм актьор. - Виждала ли съм те в нещо?
Съмнявам се. Работя повече в местните продукции.
Освен ако не си гледала продукцията на УиУанс на Пинокио
в малкия театър в парка?
Е поне беше нещо!
Виж, Джепето аз съм истинско, живо момче.
Няма да търпя повече това. - Прав си, съжалявам.
Преди бях дървено момче, малко дървено момче.
Мъртъв е, да знаете!
О, Чандлър!
Как си днес? Добре ли спа?
Говори ли с Бари? Не мога да спра да се усмихвам.
Виждам. Изглеждаш, сякаш си спала със закачалка в устата.
Знам. Той е просто...
Спомняш ли си ти и Тони Демарко? - О, да.
Е, същото е. Но с чувства.
Леле, в беда си! - И то голяма!
Искаш ли булчинска рокля. Почти нова.
Мисля, че прибързваме малко.
Ще стана, ще отида на работа и няма да мисля за него.
Или просто ще стана и ще отида на работа.
Пожелай ми късмет. - За какво?
Ще отида да взема едно от тези неща с работата.
Здравей, Моника. - Франи, добре дошла отново.
Как беше Флорида? - Правила си секс, нали?
Как позна? - Мразя те.
Разхождам се с леля ми на Папагалския остров, а ти правиш секс...
Та, кой?
Познаваш ли Пол?
Пол, с виното? О, да, познавам Пол.
Имаш предвид, че познаваш Пол както аз го познавам?
Какво? Заслугата за Пол е моя.
Преди мен е бил две години на сухо.
Разбира се, че е било лъжа.
Защо някой би направил такова нещо?
Предполагам, че търсим по-изтънчен отговор от:
"Да те вкара в леглото."
Мразя мъжете. Мразя ги.
О, не ги мрази. Не искаш да внасяш такава енергия във вселената.
Аз ли съм причината?
Да не би да съм като маяк, от онези, които само кучетата
и мъжете с емоционални проблеми могат да чуват?
Ела тук. Дай ми краката си.
Просто си мислех, че е мил...
Не мога да повярвам, че не си знаела, че е номер.
Познайте какво? - Хванала си се на работа?
Шегуваш ли се? Аз съм обучена за нищо.
Присмяха ми се на 12 интервюта. - И все пак си учудващо радостна.
И ти би бил, ако беше открил тези ботуши на промоция...
50 процента.
О, колко добре ме познаваш.
Те са моите "не ми трябва работа,
защото имам чудесни ботуши" ботуши.
И как плати? - С кредитна карта.
А кой я плаща?
Баща ми.
О, хайде хора, нужно ли е? По всяко време мога да спра.
Не може да живееш на гърба на родителите си.
Знам. Затова се омъжвах.
Оставете я на мира. Трудно е да се живее самостоятелно.
Благодаря ти.
Спомням си когато дойдох в този град за първи път, бях на 14.
Мама се беше самоубила, доведения ми баща беше в затвора.
Никого не познавах тук.
Накрая заживях с един албинос, който чистеше предните прозорци по колите.
И после и той се самоуби.
А после открих ароматерапията. И знам точно как се чувстваш.
Думите, които търсиш са:
"Както и да е..."
Готова ли си? - Не, как може да съм готова?
Хей, Рейч, готова ли си да скочиш от самолета, без парашут?
Не мога да го направя. - Знам, че можеш.
Не, не мога. - Направи, значи можеш всичко.
Режи, режи, режи.
Знаете ли какво? Мисля да го оставим така.
Като символичен жест. - Рейчъл, това беше карта за библиотеката.
Ако се заслушате внимателно, можете да чуете как хиляди търговци пищят.
Добре дошла в реалния свят!
Гаден е, но ще го заобичаш.
Стига толкова. На дивана ли ще останеш да спиш?
Не, все някога ще трябва да прибера. - Ще се оправиш ли?
Моника, виж какво открих на пода.
Какво?
Това е часовникът на Пол. Просто го върни, където го намери.
Добре.
Лека нощ, хора. - Лека нощ.
О, съжалявам, вземи я, хайде, не я искам. - Да я разделим?
Може би не знаеш, но в гимназията...
доста си падах по теб.
Знаех.
Така ли? Леле.
Помислих си, че ме смяташ за задръстения брат на Моника.
Така беше.
Слушай, смяташ ли...
Постарай се да не взимаш предвид очевидната ми уязвимост тук.
Смяташ ли, че би се съгласила, ако те поканя да излезем някой ден?
Да.
Може би.
Добре.
Добре, може би.
Лека нощ. - Лека нощ.
Чао.
Чакай, чакай. Какво ти има?
Току-що грабнах лъжицата.
Не мога да повярвам на ушите си. Не мога да повярвам на ушите си.
Какво? Казах, че... Какво? Казах, че...
Ще престанеш ли? - Какво? Пак ли го правих?
Да!
Казах, че имаш хубаво дупе. Но просто не е страхотно дупе.
О, няма да разпознаеш дупето, дори да те ухапе. - Ето това е образ.
Някой иска ли още кафе?
Ти ли го направи или само го сервираш?
Само го сервирам. - Аз ще искам кафе.
Хора, нова сън.
В Лас Вегас съм.
Госпожице, ще може ли още кафе?
Извинявайте, дали ще може да я дадете на онзи човек там?
Заповядай. Благодаря ти.
Извинявай. Та... Лас Вегас.
В Лас Вегас съм.
И съм Лайза Минели.