Хиах! Хиах!
Хоп, хоп!
хоп, хоп!
Хайде. Хиах!
Хайде, хайде.
- Отнесете тези пакети на... - Еха.
Внимавайте. Чупливи са.
По-бавно!
- Дайте това на господин Прю. - Оттук, оттук.
- Подвигам го! - Внимателно, внимателно!
- Окей! - Тръгваме! Тръгваме!
Ще се вързнем за останалите неща.
Добро утро, господин Грифин.
В крайна сметка, ще се нанесат.
- Така изглежда. - О, лоши новини, за съжаление.
Те са стари. Получават лоши новини всяка седмица.
- Много мило от твоя страна. - Хванах го!
Хванах го!
- Изглежда има още. - О, боже.
Чудя се това кой е.
Ще взема тези. Благодаря, Джон.
Защо не оставиш мис Армстронг да ги качи?
Поне това.
Благодаря, госпожо Бауер,
но мисля, че знам какво правя.
Synced and corrected by Firefly - - www.addic7ed.com -
Страхувам се, че нито един от тях
не си заслужава споменаването.
Но все пак железниците се разрастват с всеки ден.
Всеки ден, във вестника се говори за някой новобогаташ
натрупал състояние от железниците.
И всеки ден, някое от съдилищата
обявява банкрута на компания,
завлякла на дъното собстениците си, а и техните инвеститори.
Мис Брук, истината е, че
разгледах имуществото на покойния г-н Брук.
Покойният генерал Брук.
На покойният генерал Брук, и не мога да открия някакви средства
освен тези в банковата сметка.
И къщата.
Къщата е под наем, мис Брук.
Сигурна съм,че грешите.
За съжаление, не.
Но баща ми винаги казваше...
Разбирам.
Какви средства са останали?
Платих за погребението му и други належащи разходи,
и няма да ви таксувам.
- Няма нужда. - Има, повярвайте.
В този ред на мисли, ще разполагате
с приблизително 30 долара.
Виждате ли, г-н Рейкс, баща ми
не е споменал за нищо от това.
Така и предположих.
- Какво ще правите? - Не съм сигурна.
Споменахте за сестрите на баща Ви в Ню Йорк.
Лелите ми не се погаждаха добре
с татко, г-н Рейкс.
Не го харесваха, нито той тях
така, че не са били част от живота ми.
Ще Ви помоля да подходите към опциите си
с доза реализъм.
Просяците не могат да избират, така ли?
Ами, наемът е платен до края на месеца.
Може би ще намекнете за намеренията си
преди този момент да е настъпил?
Може би. Благодаря ви.
Съжалявам, че не мога да ви помогна повече.
Не се притеснявайте, г-н Рейкс. Все още не съм сломена.
С риск, да прозвуча нахален, бих казал
че сте далеч от това, да бъдете сломена, мис Брук.
Какво казва тя?
Благодари ти за писмото,
което не си ми показала
и за билетите, купени от теб
без знанието ми.
Ще дойде при нас
веднага щом напусне къщата
и продаде мебелите.
- Ох, какво облекчение. - Облекчение?
Кой ще я издържа?
Точно така. Аз.
С парите на Ван Рин,
придобити на не ниска цена.
На теб ти бе позволено
да се наслаждаваш на чистия и спокоен живот на стара мома.
На мен не.
- За което съм много благодарна. - Така и трябва.
Радвам се, че тя ще дойде.
И ако писмото ми е изиграло роля във вземането на това решение,
то тогава се радвам, че го изпратих.
Съмнявам се, че то е причината.
По-скоро е разбрала, че баща и я е оставил
без пукната пара.
Хенри не можеше да подсигури и куче.
Не можеше да спести и и долар,
ако наблизо имаше жени или алкохол.
Агнес, брат ни умря.
Същият този брат, с когото
не сме говорили с години.
Поне на погребението трябваше да отидем.
Не си струваше неудобното пътуване,
да се убдеим, че Хенри е мъртъв.
Поне вече има гара,
в Дойлстаун,
но момичето ще трябва да стане рано
за да хване първия влак до Лансдейл,
и след това да се прекачи във Витлеем
и да използва железниците на Валей роуд
до Джърси,
и след това да хване ферибота през Хъдсън,
и така до ул. Десброс,
От там трябва да се качи на...
Да не би да планираш да създадеш някакъв пътнически бизнес?
Не.
Тогава, защо за Бога, се вълнуваш толкова?
Просто исках да кажа, че пътуването ще е доста продължително, Агнес.
Дванадесет часа, може би и повече.
И какво ще правим с нея,
сега, когато е на път да наруши спокойствието ни?
Може би ще иска да работи.
Ако баща и я е оставил без пари,
може би ще иска да стане гувернантка.
- Племеницата ми - гувернантка? - Тя е и моя племенница.
Не съм забелязала да си проявила желание
да допринасяш към домакинството,
работейки като гувернантка.
Ние сме единствените и живи роднини.
Длъжни сме да се погрижим за нея.
Нищо не и дължим.
Баща и ни отне всичко, което имахме.
Виж това.
Покани, благотворителни прояви,
въпроси от банкери и брокери.
Как се очаква да отговоря на всичките?
Не е честно.
Пак ли тази жена?
Трябва да си доволна, че се нанасят,
това значи, че шумът ще изчезне.
Не знам кое е по-лошо, звукът от работниците или
възможността да я срещна на улицата.
- Добър ден, г-жо Ръсел. - Г-н Уайт.
Никога не си я виждала без скеле.
Точно каквато обеща да бъде.
Дръж!
Г-жо Ръсел, г-н Уайт.
Ох.
Големината ме удовлетворява.
Достатъчно голяма за да бъде величествена, без обаче да ни потиска.
Така е.
Човек трябва да може да диша.
Защо сваля това?
Искам да се опитам да сложа другият Бушер
в салона.
Това от галерията ли е?
Това от Палацо Боргесе ли е?
Не, Хотел Субис в Mарес.
Мислиш си за часовника в библиотеката.
- Още един инч. - Както желаете, г-жо Ръсел.
Килимите са съвсем на място, мисля.
Не бях убедена, че си отиват,
но е така.
Ще ми се да не правиш това тук.
- За какво е салона за пушене? - Да забавлявам приятелите си.
Няма да ми бъде казвано какво мога и какво не мога да правя
в собствената ми библиотека.
Прозорците може да отворят, когато отидеш да се преоблечеш.
- Ще попитам, г-жа Брус. - Хм?
Новата икономка.
Защо разкара г-жа Финдли?
Не беше достатъчно компетентна, за това, което съм намислила.
Хм.
Знаеш ли, че са застреляли Джеси Джеймс?
Всеки с проблемите си.
Какво...
Ммм.
Как беше следобедът ти?
Оставих картички при г-жа Стивънс,
г-жа Ръдърфорд, г-жа Джоунс, г-жа Вандербилт,
г-жа Шърмърхорн и г-жа Астор, разбира се.
- Разбира се. - Сега знаят, че сме тук.
От три години сме в Ню Йорк, Бърта
гледайки как тази къща се издига над паважа.
Но сме изолирани на 30-та улица
с останалите незначителни люде.
Ти избра къщата.
Тогава не знаех, как стоят нещата.
Вече знам.
Въпросът е,че сме там, където трябва да бъдем,
и исках да им го покажа.
На тях не им пука. Не хаят за нашето съществуване.
Ще започнат,
и няма нужда да говориш с такова чувство за превъзходство.
Няма да успеем в този град, ако нямаме одобрението на г-жа Астор.
Това го знам.
Значи че ще се кланяме на жена,
която има по-малко пари от мен,
и по-малко от всичко от теб.
Правя го само заради теб,
и Лари и Гладис, разбира се.
Разбира се.
Искам хората да видят, че
са с добър произход.
Ще бъдат късметлии да ги приемат в домовете си.
Ще бъдат ли късметлии да приемат в дома си мен
или теб?
Смей се, но ще стигнем и до там.
Ще трябва да бъда прецизна.
Досега сем. Ръсел се справя
доста добре, ако питаш мен.
Те просто не разбират.
Г-жа Ван Рин и тъжната и сестра
ме шпионираха, когато се върнах.
Не знам защо се занимаваш с тях.
Не се.
Внимателно, масата е принадлежала на Крал Лудвиг Баварски.
Някога. Сега е моя.
Ще се преоблека.
Искам да сваля този корсет.
Чърч, ще кажеш ли на Търнър, че ще бъда в стаята си?
Вече е там, мадам.
Мис Гладис върна ли се от разходката си?
С мис Грант са в класната стая.
И всичко готово ли е за завръщането на г-н Лари?
Така мисля, мадам,
но ще попитам г-жа Брус.
Благодаря, Чърч.
Да, още веднъж...
Тя отиде да се преоблеча.
И той няма да се забави. Трябва да вървя.
Кажи му, че правя списък с нещата,
които не са наред с кухнятя.
Господарят няма да се занимае с това.
Ще кажа на господарката, ако говориш сериозно.
Мисля, че ще си бъде добре.
Доста по-голяма е от предишната.
- Не ти пречеше. - Беше под наем.
Изоставена от собственика си, защото да живееш на 30-та улица
е демоде.
Защо да се оплакваш от къща, когато е под наем?
Ще кажа, че това е три пъти по-голяма.
Ако ме питаш, добре сме си.
Не трябва ли да се качваш, г-н Уотсън?
О, г-жо Бауер,
надявам се да не те претоварва.
Г-ца Мариан, визирам. Трябва да кажеш ако ти дойде в повече.
О, нямам против.
Мисля, че тя ще поосвежи атмосферата.
Да, именно от това се опасява г-жа Ван Рин.
Добро утро, сър.
Това е всичко, благодаря мис Ейнсли.
Мисля, че всичко е уточнено по трасето
от Ню Йорк до Чикаго.
Господин Торбърн все още създава проблеми с неговата линия.
- Мм, от Кливланд до Толедо? - Мхм.
Не ми пука особено.
Какво ще правиш ако не си свърши работата?
Ще построя друга линия, точно до неговата.
Светът ще разбера на какво сме готови.
И ще разорим Торбърн, показвайки това.
Няма как да направиш омлет, без да счупиш яйцата.
Следващата стъпка е, общинските съветници
да ни дадат разрешение за нова станция.
Разрешение?
Правиш така, че да звучат много важни.
Не и колкото си мислят, че са,
но е факт, че се нуждаем от тях, за да прокараме закона.
Имаме ли списък с имената им?
Ето го.
Да мобилизирам ли детективите ни,
да видим дали ще изровят нещо полезно?
Все още не.
Първо ще погъделичкаме алчността им.
Но засега не прави нищо. Ще ти кажа кога да действаш.
Много мило от твоя страна да ме приемеш толкова рано.
Нищо такова.
Има останали само легло и стол,
така че тези може да дадеш за благотворителност.
Спала ли си въобще? Изглеждаш изтощена.
Точно каквото иска да чуе една жена.
Това е документ за багажа ти.
Трябва да пристигне тази вечер.
- Ще се справиш ли дотогава? - Да.
- Няма да чакаш. - О, нямам против.
Не, настоявам.
Трябва да вървиш вече, пък и влакът няма да се бави.
Ами, предполагам, това беше.
Съжалявам, че си тръгвате, мис Брук.
Може ли да го кажа, без да ви обижда?
И все пак се радвате, че някой ще се погрижи за мен.
Разбирам.
Имате адреса ми в Ню Йорк.
Да. Може ли да ви пиша?
Не мисля, г-н Рейкс.
Имам предвид, ако възникнат някакви
бизнес дела за довършване. - О, аз...
Ясно.
Ами, в такъв случай, предполагам, че ще е приемливо.
Довиждане, мис Брук,и късмет с пътуването ви.
Късмет и на вас.
Как така не знаеш къде е ?
Не знам. Кое не е ясно?
- Гаден лъжец! - Как ме нарече?
Спрете!
- Ах! - Ох!
Върни се тук, копеле такова!
Ох. Съжалявам за това.
О, всичко е наред. Мога да го оправя.
Няма ги.
Това беше най-страшното нещо.
Влакът за Ленсдейл.
Протмонето ми.
- Пригответе билетите си. - Ето, сър.
Извинете ме, сър, билетът беше в протмонето ми.
Двама мъже се биеха и някак си
са го отмъкнали в цялата бъркотия.
Съжалявам, мис.
Не, моля ви, сър, трябва да стигна до Ню Йорк.
Не и без билет.
Не сте виждали портмоне?
За съжаление, не.
В него бяха билетите ми за влака, ферибота и парите ми,
и не знам какво ще правя.
- Оттук ли сте? - Да.
Не може ли да идете до вкъщи за пари?
Нямам вкъщи.
А и без това багажът ми е на този влак.
Съжалявам.
Не ваш проблем.
Моля ви, нека не ви задържам.
Ще трябва да се качим последни.
О, разбрах.
Съжалявам, че не е първа класа.
Глупости. Много сте мила,
въпреки, че ви скъсах полата.
Обещавам, че лелите ми, ще ви възстановят парите.
Сигурна съм, че ще го направят-
щом живеят на 61 улица.
Познавате Ню Йорк?
- Родителите ми живеят в Бруклин. - О.
Порастнах там.
Това е първото ми пътуване.
Ммм.
Трябва да ми дадеш адреса на родителите ти,
за да им изпратя парите.
Не знам дали ще пребивавам там.
Имам работа за вършене и не съм
сигурна къде ще се настаня.
Тогава как щи ти се отплатя?
Ще дойда до дома на лелите ти, след ден-два и ти
може да оставиш плик за мен.
Разбира се.
Е?
Предполагам, че размерът е наред.
Ако правиш нещо,
трябва да е като хората.
Какво мислиш за ламперията в стаята ти?
Защо?
Г-н Уайт я откри в Шато Шаваняк,
дома на Лафайет.
Много е красиво, но трябва да вървя.
Трябва да хвана влакът за Роуд Айлънд в 11.
Но ти току що се прибра.
Това ли е, което си мисля?
Поне хвани по-късен влак.
Не сме те виждали цял семестър.
Но ще бъде забавно.
Г-жа Фишър ни каза да хванем този,
повечето от групата ще пътуват с него,
Кой е в тази група? Знаеш ли?
Обичайните.
Огдън Гоелет и съпругата му, сем. Йонесес
Уилсънови, Кари Астор...
Кари Астор?
- Така мисля. - Познаваш ли я?
- Не си споменавал нищо. - Не я познавам добре.
- Наистина. - Тогава я опознай.
- И хвани влака. - Майко.
Знам какво правя.
Приключихме с позлатяването в балната зала, г-жо Ръсел.
Не, само така си мислите,
г-н Ковалски, но нищо не е готово докато аз не реша.
Тръгвам, майко. Къде е Гладис?
- Защо? - Искам да се сбогувам с нея.
Ще и предам.
Отиде в парка с мис Грант.
Вече не е дете,
не трябва да я третираш като такова.
Ще бъде дете, докато не кажа друго. Къде е багажът ти?
Ще пристигне утре,
а това, от което се нуждая за Ню Порт, е в каретата.
Тогава побързай и предай моите добри пожелания на г-жа Фиш.
Глупости. Ти дори не я познаваш.
Засега. Но ще променя това.
Сега, елате, г-н Ковалски,
покажете ми това, което смятате за готово.
Започва се.
Не ми харесва как изглежда небето.
Значи това ще е домът ми.
Забавно, никога не съм мислила, че ще ми липсва Пенсилвания.
Защо си тръгна?
Нищо не ме задържа там,
не и откакто баща ми умря.
О, съжалявам.
Ще отидеш ли до Бруклин?
Предполагам.
Късно е да правя други планове,
а и мога да хвана последния ферибот, въпреки че не искам.
Надявам се, нещата да се подредят,
и още веднъц, благодаря ти за всичко.
Моля те, попитай за мен, когато дойдеш за парите.
Разбира се, и късмет с лелите то.
Фериботът за Десбросъс пристига.
Това е за нас.
Фериботът за Десбросъс идва.
Билети. Билети.
Билети моля!
Фериботът за Десбросъс идва.
Как са нещата в офиса?
Не го питай за това, моля те.
Все пак сме зависими от бизнеса на татко.
Надявам се времето в Бриджпорт да е по-добро.
Кога ще се върне Лари?
Не по-рано от други ден.
Предполагам, че ще иска да поразпусне
след като е приключил с колежа.
- Кога ще започне работа при теб? - Веднага.
Отлагането не води до нищо.
Защо не поканиш сестра си да ни погостува?
Не мисля.
Ами старите ти приятели? Вече не се виждате.
Не ги искам. Искам нови.
- Уохоу, хей! - Достатъчно.
Почакай.
Дай ми минута.
Ела с мен.
Нека поне те закараме.
Благодаря.
Може ли да я отведем до ферибота за Бруклин.
Няма фериботи, не и в това време.
Ще се оправя.
Не тръгвам без теб.
Много добре.
- О, това е тя. - Да.
Хайде, Джон.Оправи се.
Чудя се каква ли ще бъде.
Скоро ще разберем.
Добре дошли на 61-ва улица, мис Мариан.
Казвам се Банистър, икономът на г-жа Ван Рин.
А това е?
Мис Скот. Мис Пеги Скот.
Мис Скот пътува с мен,
но отмениха ферибота до Бруклин.
Надявам се, че г-жа Ван Рин
ще и позволи да остане тук, докато бурята отмине.
Разбирам.
Госпожа Ван Рин е в салона с мис Ейда.
Значи ще ги попитам.
А дали мис Скот ще почака долу?
Разбира се.
Непозната цветнокожа жена ти е дала пари
за да пътуваш до Ню Йорк?
Много странно.
Странно или не, това е истината.
И тя е тук, в момента?
Вижте, родителите и живеят в Бруклин,
но шофьоеът каза, че фериботите не вървят в момента.
В такъв случай трябва да остане.
Не трябва ли, Агнес?
Първо я доведи.
Трябва да знам кой ще стои в дома ми.
Разбира се, госпожо.
- Мариан, сигурно си ужасно гладна. - Не много.
Ще кажем на г-жа Бауер да изпрати нещо в стаята ти.
Изглежда сме ви голями длъжници,
Мис Скот.
Предполагам, че искате да останете?
Не искам да съм в тежест.
Аз принудих мис Скот да дойде
за да се скрие от бурята.
Повеят на вятъра може да те отнесе
чак до Пето авеню.
Може ли да остане, лельо Агнес?
Не може да оставим мис Скот на произвола.
Да, може да остане, и сутринта
Банистър ще донесе пари за да се разплатим.
Благодаря.
Никога не съм изпадала в такава странна ситуация.
Оценявам добрината ви.
Може да останеш при едно условие:
искам адреса на родителите ти
ако нещо се случи.
Нищо няма да ми се случи.
И все пак, не искам да изпадна в положение, да нямам никаква информация
ако все пак ти се случи.
Много добре.
Надявам се,че пътуването с парахода, не е било твърде неприятно, мила.
Не, никак даже.
Кой ви научи да пишете така?
Института за цветнокожа младеж
във Филаделфия.
Запозната съм.
Баща ми беше покровител,
когато го отвориха през 30-те.
Порастнах в Пенсилвания, в покрайнините на Дойлстаун.
Посещавахме
прекрасните коледни концерти
в училище.
- Беше ли част от тях. - Всяка година.
О!
Нека ви настаним, мис Скот,
преди сестра ми да ви накара да изпеете някоя коледна песен.
Слезте в кухнята
и кажете на г-жа Бауер да ви намери стая.
Благодаря ви.
Сега, Мариан, имаш ли някакви планове?
Тя току що пристигна, Агнес.
Не не съм правила планове.
Предполагам, едва наскоро си разбрала,
че баща ти те е подвел.
Моля ви, недейте да злословите за татко.
Ще говоря каквото си искам в дома ми.
Не и на мен.
Мислех, че мога да си намеря работа.
Това би било неприемливо, нали?
Ако искаш да живееш тук, да.
Не искам да бездействам.
Може би бих могла да се занимавам с някоя доброволна кауза.
Колко щедро и подходящо.
Зависи от каузата, която избере,
но първп трябва да се погрижим за дрехите ти, скъпа.
Утре с Ейда, ще отидете при шивачката ми,
и без черно.
Но аз съм в траур.
Хората тук няма да знаят, че Хенри е мъртъв.
Ти правиш дебюта си в обществото.
Млада и красива си
и трябва да се възползваме от това.
Не искам да се изолираш от хората и събитията
като някоя самотна врана.
Ейда, помни,
искам весели цветове, каквото и да каже тя.
Но...
Трябва да потърсим хора
със синове и дъщери на твоята възраст.
Правилно. Не познавам никого.
Трябва да знаеш, че приемаме само
хора от старите родове,
не новобогаташи.
- Никога новобогаташи. - Каква е разликата?
Старите са начело още от времето преди революцията.
И управляваха правдиво преди новите да нахлуят.
Не е толкова просто.
- Всъщност е. - Ами, аз съм нова.
Току що пристигнах.
Мариан, нима няма значение, че Брукс
са в Пенсилвания от век и половина?
Майка ми, твоята баба, беше Ливингстън
от Ливингстън Менър,
и те са дошли в града през 1674.
Ти си част от стария Ню Йорк, скъпа,
и не казвай на хората нещо различно.
Ти си моя племенница,
и принадлежиш на стария Ню Йорк.
Ще отнесеш ли на мис Скот нещо за вечеря, Бриджит?
Не искам да ви затруднявам.
Не, не, моля, седнете.
Надявам се, че са ти приготвили стая.
Имахме подготвена,
в случай, че мис Мариан доведеше лична прислужница.
Мммм.
Г-жа Бауер е на горния етаж
с теб, мис Армстронг и Бриджит.
Джон и аз спим тук.
Тя ще бъде с нас?
Има ли проблем?
А, ето те.
Пиеш ли кафе?
Да, пия.
Благодаря.
Просто исках да съм сигурна.
Но ще използваме една тоалетна,
една баня?
Едва ли ще я накараме да позлва кофа пос стълбището.
Нали така, г-н Банистър.
Не сме тук за да имаме мнение.
Не искам проблеми в къщата,
и ако тя самата не ги създава,
то не пречи да е причината за тях.
Повтарям, не сме тук, за да изказваме мнение,
не и по тази тема.
Но колко време ще е тук и защо?
Защото е помогнала
на мис Мариан.
- Ще си лягам. - Лека вечер.
Мисля, че мис Скот е мила.
- Знаеш само това. - Да.
И ще продължавам да го вярвам, докато тя не ме опровергае.
Много хубаво,че го казваш,
но те идват и вземат работата ни.
Тя не взема ничия работа.
Виждаш ли? Ще развали всичко.
Казах на г-жа Бауер, но тя не иска и да чуе.
Може би имаме нужда от някой, който да промени нещата.
Ъх.
Ох.
Извинете ме.
Мис Скот, мисля, че това е дължимото ви.
Благодаря.
Докато бе по задачи, Банистър провери,
и се оказа,че бруклинския ферибот все още не плава.
Доковете са били повредени от бурията.
Може би ще се наложи да останете още една вечер.
Семейството ви, навярно, ще се тревожи?
Не ме очкаваха, така че по-скоро не.
Нима?
О, благодаря.
Зарината съм от писма.
Никога не съм изоставала толкова с кореспонденцията си.
Г-жо Ван Рин, моля ви, кажете
ако мога да помогна с нещо.
Със сигурност имате необходимия почерк.
Справям се с диктовниките. И съм запозната със системата на Питман.
Това е най-малкото, което мога да направя.
Ще ви продиктувам няколко писма, ако настоявате,
но ще бъдат доста скучни.
Гладис, това не е добре за зрението ти.
Седни близо до прозореца.
Току що го донесоха,лично, госпожо.
Благодаря, Чърч.
Госпожите Морис и Фейн
искат от мен да подкрепя кауза, свързана с осиротели момичета.
За г-жа Патрик Морис и г-жа Чарлс Фейн ли става въпрос?
Да. Защо?
Съпрузите им са общински съветници.
Възможно е да имам бизнес отношения с тях.
Какво искат от теб съпругите им?
Като за начало, има среща
за проятели на каузата в хотела на 5-то Авеню.
Така ли? Не в някой от домовете им?
Смея да твърдя, че в хотел е по-удобно.
Чух, че 5-то Авеню вече не е това, което беше.
Никой не иска да живее отвъд 23-та улица.
Няма да ти позволя да провалиш това.
Аз и не искам.
Започва се. Знаех си.
Постоянството е ключът към всичко.
Търпение и постоянство.
Полезни качества, със сигурност.
Може ли да дойда, майко, моля?
Вземи я. Защо не?
- Ще си помисля. - Кога ще бъде?
На 1-ви.
Тогава имам среща с Джон Торбърн.
Кой е той?
Собственик на железници, който
си мисли,че може да ме използва.
Ще разбере какво може.
Много добре, мис Скот. Благодаря.
За нищо.
Виж кого открих в стаята си?
Трябва ли да държим това ужасно нещо тук?
Така мисля. Ами ти, лельо Ейда?
Категорично.
- Добре ли се разходи, мила? - Да.
Куфърът ти е поправен. Донесох го лично.
- О. - Оставих го в стаята ти.
Носи куфъра по улицата?
О, нима наруших още някое правило?
Трябваше да видиш дали е готов
и да изпратиш лакей да го вземе.
И никога не излизай без придружител.
Моля те, не го прави отново.
Трябва да вървя.
Мис Скот, хрумна ми нещо.
Очевидно е, че имам нужда от помощ за кореспонденцията си.
Не знам какви са плановете ви,
но ако имате интерес,
бих искала да ви наема като своя секретарка.
Имам интерес.
Ще имам нужда от препоръка, обаче.
Мога да взема такава от директора
на института.
Но знайте, работата на 61 и живеене в Бруклин,
ще бъде предизвикателство,
дори когато фериботите са изрядни отново.
Мисля си, мис Скот, че не бързате
да се връщате у дома.
Много добре.
Може да останете тук,
но трябва да се видите с родителите си
и да им кажете къде ще бъдете.
Имате адреса им.
Няма да държа бегълка в дома си,
криеща се от семейството си.
Добре.
Ще организирате среща с тях?
Поне с майка ми.
Мислех, че ги избягваш.
Само него.
Благодаря ви, г-жо Ван Рин.
О, имаме изненада за теб.
Доставиха я лично.
Г-жа Фейн е племенница на мъжа ми,
а г-жа Морис е Стуйвесант по рождение,
така че решихме, че е подходящо
да участваш в благотворителната им кауза.
Обучение на сираци за прислуга?
За да ги спасим от...нещо по-лошо.
Няма нужда да го обсъждаме.
Но то е адресирано до вас, не до мен.
От нас искат просто дарение, но ще бъдат очаровани
когато им поднесем теб.
Ще има други млади дами
на твоята възраст.
И с твоето потекло.
Много добре.
Търсите господарката си ли?
Не, не, не конкретно, сър.
Просто се качвам нагоре.
Внимавайте, мис Търнър. Приятелски съвет.
Вие може да внимавате.
Господин Ръсел, познавате ли мис Керълайн Астор?
Срещали сме се няколко пъти,
но нищо повече.
- Досега. - Хайде.
Нека играем на нещо.
Но и така си ни е добре.
Какво те кара да мислиш, че те доведох тук
за да ти е добре?
Кари, накарай г-н Ръсел да играе крикет.
- Всеки може да играе крикет. - Но те вече са започнали.
Тогава ще нахлуем и ще ги накараме да започнат отново.
Г-н Уилсън.
Г-жа Фиш е необикновена, нали?
Съвсем.
Нека намерим стикове и може да застанем на ръба
на моравата, без да привличаме внимание.
Откъде я познаваш?
Племенникът и бе с мен в Харвард,
но защо ме покани, никой не знае.
Красивите сладкодумни мъже винаги са полезни.
Поне това казва майка.
Момичетата винаги трябва да слушат майките си.
Господин Ван Рин, мислех, че няма да дойдете.
- Чух, че сте в Европа. - Бях.
- Току що се прибирам.
Никой не знае, че съм се върнал,
но си помислих, защо пък са не дойда?
- Може ли да ви представя г-н Ръсел. - Знам как се чувствате.
Върнах се от колежа, само за да си тръгна минути по-късно,
слушайки как викането на майка след мен,
отеква по 61-ва.
Къде на 61-ва, по-точно?
Родителите ми построиха къща, на ъгъла на 5-то Авеню.
- Току що се нанесоха. - Знам точно къде.
- Майка ми живее почти отсреща. - Хъх.
Защо са избрали да живеят толкова далеч от центъра?
Не е толкова далеч,
и просто искаха парцел там.
Родителите ми са г-жа и г-н Джордж Ръсел.
Майка ви говорила ли е за тях?
Да, но не като за познати.
Значи се се нанесли. - Предполагам, че сме.
Ние?
Татко, майка и сестра ми.
Колко задушевно звучи.
Не разбирам защо сте тук.
Напарвих услуга на мис Брук.
- Каква? - Няма значение.
Донесох дрехите, които искахте.
Благодаря.
Какво следва?
Ще продам някоя статия или история.
Нали знаеш, че баща ти не смята това за възможно.
Една от причините,
поради които не мога да се прибера вкъщи.
Все някога ще трябва да му простиш.
- Той просто те предпазваше. - От какво?
От лош избор,
можеше да разруши живота ти.
За добро или лошо, отново съм в Ню Йорк.
Защо точно тук?
Харесва ми.
Кога ще се прибереш вкъщи?
Казах ти, имам работа,
и новото начало, от което се нуждая.
Нали знаеш, че си наследила ината от баща си?
Не искам да говоря за него.
Той те обича
и иска най-доброто за теб.
Знам, че си мисли, че това е любов,
но мисля, че има грешна дефиниция за нея.
Може да бъде труден и изискващ,
но мислеше само за добруването ти.
Кълна се.
Не може да се кълнеш, защото не беше там.
Не ме карай да избирам страна.
От какво се нуждаеш?
Не искам пари.
Имам храна, заплата и място, където да живея.
Така или иначе нося някакви. Вземи ги.
Казах ти, че нямам нужда от тях.
Не бъди глупава. Аз съм ти майка.
Позволено ми е да ти давам пари.
Благодаря.
Тръгвам.
Просто помни, че всички ние,
ще стоим в една позиция, докато не ни позволиш,
да продължим напред.
Нещо друго, мадам?
Ти ми кажи. Има ли?
Май ще е по-добре без брошката.
Твърде много ли е?
Да, твърде.
Да, точно така.
Благодаря.
Извинете.
- Г-жа Морис? - Аз съм г-жа Фейн.
Госпожа Морис е ето там.
Госпожа Ръсел, г-жа Джордж Ръсел,
а това е дъщеря ми Гладис.
О.
От 5-то Авеню, на ъгъла на 61-ва?
Но разбира се.
Огромната...новата къща, за която всички ние говорим.
Колко мило от ваша страна да дойдете.
Нека ви представя г-жа Ръсел, г-жо Морис.
Как сте?
Г-жа Ръсел и дъщеря и са дошли
от новата им къща на ъгъла
на 61-ва улица. Току що е била завършена.
Сигурно се сещаш за коя говоря.
- Колко вълнуващо. - Кой я построи.
Архитектът ни е практикувал в Европа.
Господин Станфорд Уайт.
Трябва да ни посетите.
Колко смело да не изберете някой от строителите, наемани
от всички.
Не мисля, че трябва да се боим от нови неща,
или нови познанства.
Колко често си казвахме,
" Трябва да познаваме семейството,
живеещо в тази невероятна къща."
Всеки път като минавахме, а ето ни сега.
Надявам се,че нашата кауза може да ви заинтригува.
Както се казва, тук съм.
Разбира се, г-жо Ръсел.
Вярвам, че ще участвате.
- Такива са намеренията ми. - Дъщеря ми все още не е дебютирала.
Тук е само като мой придружител.
Със сигурност, благотворителността е подходяща за всички възрасти.
Зависи.
Кой е това?
о, г-жа Чембърлейн. Г-жа Оугъст Чембърлейн.
Изглежда и тя не познава много хора.
Точно обратното - познава почти всички тук.
Просто те не искат да общуват с нея.
Аврора.
Лельо Ейда. Добре си.
- Глупости. - Как е леля Агнес?
- Ще дойде ли? - Аз съм посланикът и.
А това е мис Мариан Брук, дъщеря на покойния ми брат.
Как сте, мис Брук?
Знаеш ли, чичо ми е бил женен за леля ви,
и мисля, че сме братовчедки по линия на Ливингстънови.
За дълго ли ще сте в Ню Йорк?
Мариан дойде да живее с нас
и иска да помогне с благотворителността,
стига да може.
Но това е чудесно.
Ще ви изпратя бележка още следобяд.
Съжалявам.
Ъ, това е мис Брук. Мис Мариан Брук.
Г-жа и г-ца Ръсел.
Мисля,че сме съседи.
Точно така.
Не и този прекрасен палат точно на 5-то авеню.
Същият.
Гледах редицата прозорци
тази сутрин, чудейки се какво става зад тях.
Просто трябва да пресечете улицата и ще разберете.
Нали така, Гладис?
Ако мис Брук има време.
Разбира се.
Мисля, че трябва да влезем.
Не казвай на леля Агнес, че са били тук.
Ще ме изтормози.
Тя ще разбере.
Жал ми е за момичето.
- Харесах ги. - Не това е въпросът.
- А кое - Нека сме наясно, лельо Ейда.
Ние имаме нужда от пари, и знаеш колко щедри могат да бъдат
жени, които искат да се впишат.
Има си цена за това, Аврора,
и няма смисъл да мислиш, че няма да ти се наложи да я платиш.
А това кой е?
Г-жа Чембърлейн.
Не ви разбирам, сър.
Искате да хвърлите пари на вятъра, само за да ме разорите?
Не бих се изразил така.
Имаш намерение да построиш линия
успоредна на моята,
от Кливлънд до Толедо,
само за да ме изкараш от бизнеса.
Имам нужда от тази отсечка, за да контролирам Сандъски.
Сандъски?
Сандъски не нищо повече от няколко палатки и бараки,или?
Сандъски може да стане важен град
ако железницата преминава през него,
и искам да бъде моя град.
Просто купи вече съществуващата линия
и си спести хиляди.
Но ти ми отказа, два пъти.
Отказах, защото
мислех, че ще ми предложиш повече.
Това се нарича преговаряне.
Не и според мен, г-н Торбърн.
Отказахте предложението ми
и сега ще построя линия точно до вашата.
И така ще ме съсипете.
Наясно съм, че ще има последствия,
но намеренията ми не бяха такива.
О, така ли?
Благодаря на бога значи.
Нещо друго?
Понеже имам друга среща.
Значи казвате,
че предпочитате да изгубите състояние
вместо да платите нормална цена за разработена линия?
Не гледам на това като на загуба.
Щом хората научат, че втората ми оферта
е и последната,
няма да ми отказват.
Очаквам през идните години да спестя повече пари,
отколкото харча сега.
Копеле.
Може и да съм копеле, г-н Торнбърн,
но вие сте глупак,
а от тези две неща, мисля, че знам кое предпочитам.
А сега ви желая хубав ден, сър.
Често ли идвате в Ню Порт, мис Астор?
Ще започна.
Родителите ми купиха къща тук, Бийчууд.
Почти приключиха с реновациите,
така че ще прекарвам доста време тук.
О, от много промени ли се нуждаеше къщата?
Ами, очевидно, майка ми не може да живее в къща,
в която няма бална зала.
Смейте се,
но майка никога няма да спре да натяква,
че бъдещият ни успех в Ню Йорк
зависи изцяло от подкрепата и одобрението на г-жа Астор.
- Мм. - Опасявам се, че е истина.
- Тя е много влиятелна. - Надявам се това да бъде в наша полза.
Човек, с когото, трябва да се съобразяваш.
Икономът те търсеше/
Ах, намери ме. Има писмо от майка.
Пише ми,че моя братовчедка е дошла да живее с тях,
докато ме е нямало, Мис Мариан Брук.
- Ммм. - Само това ми липсваше.
Глупава стара мома с лице като зелка
и същата фигура.
Отиваме да вечеряме, но преди това,
искам да те предупредя, че като се върнеш
ще откриеш, че масите са подготвени
за игра на дай пет, и всички ще играете.
Ами ако не знаем как.
Ще се научите по време на вечерята.
"Дай пет"? Наистина ли?
Няма как да се отървете.
- Съжалявам, че това се скъса. - Вината не беше твоя.
- Как мина пътуването ти? - Горе-долу.
Поне ми донесе някои от дрехите ми.
Що за хора са, работещите тук?
Като цяло добри, с едно-две изключения.
Мислех да сляза да ги поздравя.
Мариан?
Ах.
Мариан?
Реших да организирам нещо у дома.
- Какво означава това? - Знаеш много добре.
Ще изпратя покани, информиращи че ще приемаме гости след вечеря
еди коя си вечер, и че те са добре дошли.
Кои са те?
Г-жа Фейн ми каза,
колко любопитни са хората относно къщата.
Те искат парите ни, Бърта.
- За добра кауза са. - Със сигурност.
И ще се радвам ако решиш да дариш,
но не се заблуждавай,
че интересът им към нас е нещо повече.
Джордж трябва да започнем от някъде.
Всички посещават г-жа Вандербилт в момента.
Семейството им е част от всичко.
И какво от това?
Когато бащата на Вандербилт пристигнал в Ню Йорк,
никой не го приближавал.
Това е било преди половин век. Какво искаш да кажеш?
Трябва да продължаваме с този шарад още 50 години
и някой може да намине?
- Днес, нещата се случват по-бързо. - Това е облекчение.
Мислех, че татко искаше да каже, че ние...
Те искат да видят къщата.
Наблюдавали са строежа,
и сега искат да надникнат вътре.
Това не ги прави твои приятели.
Не ги каня на вечеря или танци.
Дори няма да ползвам балната зала.
Тя ще остане за друг повод.
Просто искам да видят дома ни, и не мисля,
че ще устоят.
Чърч, моля те, кажи на г-жа Брус.
Да, госпожо.
Вярно ли е, че мис Ейда и мис Мариан
са се срещнали с г-жа Ръсел
по време на благотворителното събитие?
Откъде разрбра това?
Видях един от лакеите им на улицата
и той говореше за това.
Мис Армстронг?
Не мисля, че е редно да кажа.
Не ми казвай, че изведнъж си станала дискретна,
Мис Армстронг.
Не разбирам. Какво значение има?
Ще има, щом г-жа Ван Рин разбере.
О, един ден ще трябва да се примири с това.
Защо?
Защо, бъдещето им принадлежи,
на хора като г-н Ръсел,
и г-жа Ван Рин ще трябва да го приеме,
рано или късно.
Какво ще правиш ако това не стане?
Аз? Нищо, предполагам.
О, разбирам.
Говориш с такова ниво на убеденост, че мислех, че
имаш начертан план за действие.
- Не, г-н Банистър. - Не, и не го забравяй.
-----
Може да го обсъдиш с господарката утре.
Ако дойдат,ще бъде само от любопитство,
само за да видят къщата.
Кое те кара да кажеш това?
Господарят е успешен, нали?
Хората искат да те познават като си такъв.
Когато се провалиш обаче им виждаш гърбовете.
Звучите раздразнен, г-н Банистър.
Просто посочвам факти.
Криете ли нещо от нас?
- Не. - Хайде, мис Търнър.
Недейте да го тормозите.
Нямам нужда от защита, г-жо Брус,
благодаря.
Нищо не крия.
Ако това е вярно,
то ти си много особен човек.
Добре дошли вкъщи, г-н Лари.
Надявам се, че пътуването ви е било приятно.
Да, благодаря ви. Беше приятно.
Пъмпкин! Ела тук!
Пъмпкин!
Еха!
Махни се!
Боже, това беше смело.
Всеки би го сторил.
Съмнявам се,
иначе щеше да има жертви по цяло 5-то Авеню.
- Ти Ван Рин ли си? - Почти.
Госпожа Ван Рин е моя леля. Аз съм Мариан Брук.
- Братовчедката на Оскар Ван Рин? - Да.
О, не си такава, каквато те описа.
Ъ, аз съм Лари Ръсел.
Оу.
По-добре им кажете
да го държат под контрол в бъдеще.
Никой не може да контролира Пъмпкин
не и за дълго де.
- Мис Брук. - Г-н Ръсел
Благодаря ти, Чърч. Това е добър човек.
Багажът ми пристигна ли от колежа?
Да, и вече е разопакован, г-н Лари.
Здравей. Какво става?
Нищо особено,
освен, че майка реши да организира първото си соаре.
Ето те и теб, скъпи.
- Добре ли си прекара? - Приемливо.
Трябва да си имаш камериер,
вече не си в университета.
Не е честно да натоварваме Чърч.
Разбрах, че ще има "освещение" на новата къща.
Просто няколко човека ще наминат, мисля, че е време.
Колко?
Трудно е да се каже, ако не
потвърдят поканите, но ако се подготвим за 200,
мисля, че всичко ще е наред.
Боже.
Мислех си, че може да поканиш някои от приятелите си.
Например?
Госпожа Фиш или сем. Голиц,
или онова мило момиче мис Астор.
Едва ги познавам.
Бях там само за бройката.
Ще поканиш ли г-жа Ван Рин?
Може би. Иди да се измиеш.
След малко ще обядваме.
Защо носиш това зверче?
Кучетата трябва да тичат след каретите,
не да се возят в тях.
Мисля, че ще направим изключение за Пъмпкин.
Поканих Оскар на чай. Време е да се запознаете.
Ще доведе със себе си приятел, Джон Адамс.
Това е добре.
Този Джон е правнук на Куинси Адамс.
Ще го наричаш г-н Адамс,
и носи една от новите си рокли.
Почти забравих.
Банистър ми даде това като излизах.
Лакей го оставил точно преди да се приберем.
От госпожа Ръсел е.
Адресирано е и до теб, Мариан.
Госпожа Ван Рин, мис Брук и мис Мариан Брук.
Очевидно е вземала уроци по етикет.
Опитва се да бъде добра съседка.
- Това е покана. - Адресирана до нас?
Очакваше се да започнат да приемат гости.
Не са построили тази огромна къща
за да си почиват край огъня.
Ами, нека се забавляват с хора като тях.
Един бог знае, че има много такива.
Лельо Агнес, имам въпрос.
Коя е г-жа Августа Чембърлейн?
Откъде си чула това име?
Госпожа Чембърлейн беше на сбирката на госпожа Фейн.
Така ли, защо за Бога? Ейда, кой друг беше там?
Джебчии? Новоосвободени престъпници?
Какво си е мислила Аврора?
Все пак трябва да помним, че целта на събитието
бе да се наберат средства.
Това не е извинение, да се поставя под риск репутацията
на дамите в онази зала.
Мариан, когато и ако видиш г-жа Чембърлей отново,
ще отвърнеш поглед.
- Ясно ли е? - Съвсем.
Ами партито на г-жа Ръсел?
- Предполагам, че няма да отидем. - Ядосана ли си?
Ще се погрижиш ли, г-жа Морис...
госпожа Фейн...
и госпожа Астор да получат това?
Опасявам се, че г-жа Фиш не си е вкъщи, госпожо.
Наистина ли?
Но тя познава сина ми, Лари Ръсел.
Гостува и в Ню Порт.
Не си е у дома, мадам.
Все пак ще и дадете картичката ми и този плик?
- Ще кажете, че съм идвала? - Разбира се, мадам.
Господа, благодаря ви. Това е всичко.
Кажи не на Аткинс.
Предупреди Шулц, че се интересувам, но не съм напълно убеден.
Дай време на Бренан до 10:00, утре сутрин,
- или сделката отпада. - Много добре.
Господин Станфърд Уайт е отвън.
О, нека влезе. Нека влезе.
Благодаря ти, Клей.
Господин Уайт, съжалявам, че ви разкарах дотук,
при положение, че без съмнение, сте имали натоварен ден.
Надявам се, че няма проблем с къщата.
О, точно обратното - чудесна е.
Толкова чудесна, че г-жа Ръсел реши,
че е време да приемаме гости.
Затова е построена.
Ще получиш картичка от нея.
Мисли си, че гостите ни биха се заинтересували от онова място.
Би искала да си там, за да отговориш на въпросите, които има.
За мен ще е чест, разбира се.
Надявам се да има успех.
Ами, хората са заинтригувани от къщата,
и искат парите ви за малките си каузи,
и децата ви изглеждат добре.
Така че мисля, че ще бъде успешно.
Ще и помогнете ли, г-н Уайт?
Как? Не съм в крак с модата.
Но ще се радвам да ви се отплатя подобаващо, за това,
че ми дадохте шанс.
Трябва да благодарите на г-жа Ръсел, не на мен.
Каквито и кусури да има, въображението и вкусът и са...
- О. - И характерът.
Ще има нужда от всяко от тях в Ню Йорк.
Оставих ги за да ги подпишете.
- Благодаря, мис Скот. - Здравей, майко.
Скиталецът се завърна.
Отне ти време да ми кажеш.
Това е мис Скот, тя се грижи за писмата ми.
- Синът ми, г-н Ван Рин. - Здравейте.
Ще ви оставя.
Погледни работата и.
- Къде е г-н Адамс? - Ще се срещнем тук.
Защо поиска да го доведа?
Трябваше да си дойдеш по-рано.
Вкъщи си си от толкова време,
а все още не си се запознал с братовчедка си.
Ами, сега съм тук.
- Колко време ще остане тя? - Защо?
Ами, вече имам леля Ейда на врата си,
ако нещо стане с теб.
Защо винаги трябва да си толкова остър?
Предполагам, че се очаква
да се грижа за къщата за неопредлен срок.
Не трявба да се тревожа за Мариан.
Ще си тръгне преди мен.
- Защо мислиш така? - Мариан, скъпа.
Мисля,че не си се срещала със сина ми, Оскар.
Господин Ван Рин,
вече си мислех, че сте нереален.
Да се целунем? Все пак сме братовчеди.
Нека се здрависаме.
Но се надявам, че ще ме наричате Оскар.
Беше в Европа досега.
Знам. Много ви завиждам.
Повечето време бях на досасни срещи и ходех по прашни тротоари.
- Не мога да повярвам. - Г-н Адамс.
Г-н Адамс, чудесно е,че дойдохте.
- Какво може да и предложим? - Нищо.
Благодаря, г-жо Ван Рин.
Може ли да ви представя г-н Адамс, скъпа.
Мис Мариан Брук е моя племенница.
Току що пристигна в града.
Това първата ви визита в Ню Йорк ли е?
Първата като цяло.
Ще ми помогнете ли да опозная града?
Сигурен съм, че г-жа Ван Рин ще
изчерпателен списък с музеи.
Значи сем.Ръсел са се нанесли докато ме нямаше.
Не ми напомняй.
Натъкнах се на сина им в Ню Порт.
Приемлив е, разбрах, че имат и дъщеря.
- Така мисля. - Бих искал да се запозная с нея.
- Няма ли да отидеш на соарето им? - Не, разбира се.
- Не говори така. - Майко, непоправима си.
Приемам това за огромен комплимент.
Имам нужда от още четири палети.
Оризът е складиран. Веднага се връщам.
Оттук.
Тя каза 200, но трябва да имам
готовност за още, ако бройката бъде надвишена.
Какво не е наред?
Не правя сандвичи със шунка.
Не правя препечени филии.
Симпатизирам ви, мосю, но имаме своите нареждания.
Мадам не разбира как стават тези неща.
-Оох. - Извинете?
Много добре знаете, че тя не е една от тях.
Работех за г-жа Грисуолд на 50-то.
Затова мадам ме нае,
за да я науча на навиците на старата каста,
но г-жа Грисуолд не би приближила тази къща.
Значи е много глупава жена.
Господарката не играе в голямата игра,
нищо, че го твърди.
Мис Търнър, нядявам се, че надскочите отвращението си,
и ще помогнете на господарката
с облеклото за вечерта.
Със сигурност нещата се променят.
Не достатъчно бързо за г-жа Ръсел.
Държиш се сякаш я харесваш.
Това трябва аз да го правя.
Няма маниерите на изисканите люде,
няма и да ги научи.
Госпожа Грисуолд ще разбере що за стока е
само след един момент в компанията и.
Ако е толкова прекрасна, защо напусна?
Или те уволниха?
Тя умря, г-н Уотсън, от сърдечен удар
докато се обличаше за бала на г-жа Астор.
На г-н Грисуолд му беше много трудно.
Защото остана съвсем сам.
Защото му се ходеше на бала.
О, облеклото ти е почти готово. И аз трябва да се преоблека.
Не бързаме за никъде.
Искам да сляза долу за да
се убедя, че всичко е наред, до най-малкия детайл.
О, изглежда сякаш се крепи на пирони.
Изглеждаш невероятно.
Та...
готова ли си да тестваш гостоприемността им?
Ако не съм готова сега, никога няма да бъда.
Какво казваше майка ти?
"Ти си единственото от децата ми,
което си струва мечтите ми."
Много и помогнаха тези мечти.
Нямаше нищо приживе, нямаше нищо и като умря.
Ти я обичаше.
- Това не беше нищо. - Благодаря.
Мислиш ли, че щеше да се гордее с теб тази вечер?
Чудя се. Попитай ме отново в полунощ.
Ще ми се да бе поканила някой от старите ни познати.
Тази къща ще се напълни с непознати.
Движим се в друга посока, Джордж.
- Ставаме членове на друг клуб. - Мм.
Дори ако не искат в този клуб?
Защо да не бъдем членове?
Писна ми да позволявам на тези скучни и глупави жени
да диктуват как трябва да живеем.
Направи повече за този град за десет години,
отколкото семействата им за векове.
Нещата се променят, Бърта.
Не достатъчно бързо за мен.
Измина дълъг път.
Дори аз мога да видя това.
Не исках да го извървявам.
Искам да стигна до края.
Просто искам да си щастлива.
И знам, че любовта ми няма да ти е достатъчна.
Почти достатъчна.
-Трябва да вървя. -Мм.
Уотсън ще се чуди къде съм.
Страшен шарад, нали?
Не се напрягат особено.
Сигурно ти е неприятно да пропуснеш партито,
но знаеш каква е Агнес.
Тя не може да ме накара да не ги харесвам.
- Нито пък ще иска. - Да, ще иска.
Може би, но аз не искам.
Ще се видим долу.
Не мисли лошо за Агнес.
Животъти и невинаги е бил лесен.
Защо мрази баща ми толкова много?
Той продаде семейните ни ферми.
Продаде къщата, в която бяхме родени
и където сме живяли повече от век и половина.
И просто похарчи парите.
Не купи нищо. Не спести нищо.
Не ни даде нищо, на нас, сестрите му.
Тя смята, че ви е предал.
Така беше за нея.
Виж, баща ни е починал, когато сме били много малки,
и зависехме изцяло от Хенри.
Значи не е станало, след като се е омъжила?
Не, но той и поиска ръката, и тя почувства,
че няма избор.
Хенри ни бе предал, и не оставаше друго, освен
да се омъжи за г-н Ван Рин.
А той не бе приятен човек.
Не беше човек, с когото
искаш да останеш насаме.
Просто те моля да и дадеш шанс.
Не сме такива, каквито Хенри ни е описал.
Моля...
дай ни шанс.
Всичко наред ли е долу?
Всички са развълнувани, сър.
Чакахме за забавление от този мащаб,
откакто дойдохме.
-------
Изнесете хризантемите.
Изрично казах "без хризантеми".
Да, мадам.
Кога ще положат килима?
Правят го в момента, мадам.
И Мосю Боден не е твърде истеричен?
- Ами... - Трябва да започнем с вечерята.
Защо не надникнеш?
Не е нужно да се застояваме.
Леля Агнес ще бъде много разстроена.
Нужно ли е да разбира?
Мога да почакам долу
за да съм сигурна, че ще дойдеш.
Моят ко-конспиратор.
Трябва да им позволим да дойдат.
Трябва да разчистят и да сервират вечерята.
Без цигари и бренди за теб, татко.
Може да отидем в салона за пушене.
Мога ли да помогна с нещо, майко?
- Лягай си. - Тя не е дете.
Не спираш да ми го повтаряш.
На никой няма да му пречи, че не е дебютирала,
нали е в дома си.
А защо не е дебютирала? Трябва да го направи.
Трябваше да бъде представена още миналата година.
Искам това да стане на бал, в тази къща,
но само когато съм сигурна, че може да я напълним с хора.
Нека остане, скъпа.
Ако всички ще ме тормозите...
Мога да помогна.
О, много добре. Иди да се преоблечеш.
- Чърч кажи им да влязат. - Разбира се, госпожо.
Мисля да се кача и да полегна.
Имам страшно главоболие.
Толкова рано?
Ще видим. Нямаш против, нали?
Въобще.
Къде е Мариан?
Качи се горе. Има главоболие.
По-рано ме попита защо мразиш Хенри толкова много.
Каза ли и?
Да, но не всичко.
Понякога ужасно прилича на него.
Казва нещо, и чувам гласа на Хенри,
поставя под въпрос всичко, както и той.
И виж докъде го доведе това.
На мен ми харесва, че има своите възгледи.
Харесвам енергията и.
Не се притеснявай, Агнес, тя е умна.
- Ще научи правилата. - Дали?
Революциите са започнати от умни хора
със устойчиви възгледи и излишък от енергия.
- Благодаря. - Мис Брук, добре дошла.
Заповядайте.
- Мис Брук. - Ах.
Мис Брук, каква приятна изненада.
Лелите ви с вас ли са?
Опасявам се, че не успяха да дойдат.
Но ти не си като тях.
О, Лари.
Може ли да ви представя сина си, Лари Ръсел.
Мис Мариан Брук. Ти си ни съсед.
Трябва да се познавате.
- Госпожо Фейн. - О, да, благодаря ви.
Извинете ме.
Надявам се, че малкото куче, се е възстановило от шока.
От срещата със смъртта, имате предвид.
Не се тревожете. Много е силен.
- Предполагам, че съм подранила. - Не мисля така.
Виждате ли, мис Брук, доларите на баща ми,
не винаги имат нужния дефект.
Често, но не винаги.
- Не изглежда като това да ти пречи. - Не ми.
Тези неща трябва да стават естествено.
За разлика от майка ми, не вярвам, че
промяната става насила.
Изглежда с нея имаме повече общо, отколкото си мислех.
Как намирате живота с лелите ви?
Приеха ме, и трябва да съм им благодарна,
но имаме доста несъгласия по доста въпроси,
и това няма да свърши добре.
Може би ще се учите взаимно,
и ще откриете истината някъде по средата.
- Здравейте, мис Брук. - Здравейте, мис Ръсел.
Срещали ли сте се?
Да, но не трябва да казвате на леля ми.
Господин Фейн не е ли с вас?
Искаше да дойде,
но работата му го задържа.
И г-жа Морис, беше толкова любопитна за къщата.
Колко много искаше да дойде.
Но не можа, нали?
Какъв срам само.
Голям срам, имайки предвид
стойността на чека, който искате от мен.
Знам, но си помислих, че ако дойда сама
и остана няколко минути...
Имам предвид...
Знам какво имате предвид, г-жо Фейн.
И моля ви, не се чувствайте длъжна да останете.
Не е нужно.
Вървете си, г-жо Фейн.
Просто вървете.
Дали мога да ви помоля за превоз?
Да, разбира се, мадам. Веднага.
Не се застоя.
Майка пак вдигна скандал.
Опасявам се,че и аз не мога да остана.
Просто исках да поздравя родителите ви.
- Надявам се да се видим отново. - Със сигурност.
Нека тримата бъдем приятели,
независимо от всичко.
Независимо от всички.
Нима тръгвате, мис Брук?
Боя се, че трябва да се прибирам, но благодаря, че ме включихте.
Включихме в какво?
Благодаря, че дойдохте, мис Брук.
Кой беше това?
Съседката ни, мис Мариан Брук/
Не е нужно да и се ядосваш, майко.
Лелите и сигурно са и забранили да дойде,
но тя е избрала да им се опълчи.
- Защо аз трябва да съм врага? -Е, това е лесно.
Те ръководят нещата от години,
а сега е твой ред, защото ти си бъдещето,
а ако ти си бъдещето, то те са миналото.
Това ги плаши.
Мис Брук? Какво правите тук?
- Леля Агнес знае ли? - Не.
- Не ме издавайте, моля. - Няма да кажа, ако и ти не кажеш.
Лека нощ.
Надявам се да се срещнем отново, на по-подходящо място.
Ох.
Точно щях да те проверя.
- Как е главоболието? - Много по-добре.
- Почти изчезна, всъщност. - Радвам се.
Трябва да се качим.
Хайде, Ейда.
Отдавна трябваше да си в леглото.
Между другото, решихме да ти отпуснем скромна издръжка.
Няма да е много, но ще имаш известна независимост.
Но вече ми дадохте толкова много дрехи.
Глупости. Без такива, моля.
Не заслужавам това, наистина,
както и не мога да обещая да живея според възгледите на леля Агнес.
Разбирам.
Само те моля
да не нарушаваш своя морален кодекс,
защото това е най-добрият компас, който може да имаме.
Колко мъдро, лельо Ейда.
Недей да звучиш толкова изненадана.
Какво ще правиш с всичко това?
Чърч, нека кухненския персонал да опакова всичко
и сутринта да бъде изпратено
на благотворителното общество.
Поискайте да бъде събрано.
Не знам доколко бедняците от Ню Йорк
ще се насладят на слата с омар.
Благодаря, Чърч.
Ами, хайде, вземайте ги.
Да готвя за бедни, нямам опит с това.
Нямаш опит с това да готвиш вечеря
за гости, които не се появяват.
Тази вечер беше шега. Тази къща е шега.
Тя построи замък за да забавлява хора,
които никога няма да дойдат.
Не я отписвай толкова бързо.
Точно така. Тя знае какво иска.
Защо да не се опита да го вземе?
Не ми пука дали ще спечели или успее.
Така ли, мис Търнър? Изглежда, че го приемаш доста лично.
Провалът е заразен, г-н Чърч.
Полепва се по теб ако не внимаваш.
Ами г-н Ръсел?
И той ли е провал?
Ще приема парите и,
и ще остана толкова, колкото тя каже.
Tрябва да работя,
а и така ще имам време да пиша.
Да пишеш какво?
Кратки истории, статии,
а някой ден, надявам се, и роман.
Колко амбициозно.
Според някои е налудничаво.
Според баща ми например.
Но от години има успешни жени автори.
Бели жени, по-малко са тези като мен.
Тогава защо не опиташ? Завиждам ти.
И аз бих искала да работя, наистина.
Защо?
Не съм като теб.
Нямам никакъв таен талант, който чака да бъде разкрит.
Искам да бъда заета, нужна,
да бъда в движение.
Знаеш, че никога няма да ти позволят,
освен ако не е свързано с благотворителност.
Тогава ще се занимавам с благотворителност
и ще видим.
В крайна сметка, стигнах до този град.
Точно така. Вече си нюйоркчанка.
И двете сме,
а за един нюйоркчанин всичко е възможно.
Така че късмет и на двете ни и лека нощ.
Лека нощ, Пеги.
Как беше вечерта ти?
Похабена.
Исках да отида на парти.
- Каквото и да е парти? - Не, това на сем. Ръсел.
- Нямах покана обаче. - Другия път ще получиш.
Какво те привлече?
Вече няма значение.
Добър вечер, г-н и г-жо Рузвелт.
Добър вече, Хефти.
- Добър вечер, Мис Керълайн. - Добър вечер, Хефти.
Госпожа Астор будна ли е, Хефти?
Тя е в салона.
Кажи лека нощ на мама от мен.
Почти съм смазан, и Роузи трябва да стане призори.
Добре.
- Лека нощ. - Лека нощ, Кери.
- Здравей, майко. - Кери, скъпа.
- Как беше? - Добре.
Г-н Дворяк свири докато
пръстите му откажат,
и след това говори за композиране,
а ние не можехме да разберем и дума.
- Къде е Хелън? - Легна си.
Роузи трябва да стане рано, нещо свързано с дипломация.
Ще ми се да не го наричаш така.
Не мога да го наричам г-н Рузвелт.
- Тогава Джеймс. - Никой не го нарича Джеймс.
- Какви са тези? - Стари покани.
Разгледах ги
за да видя дали трябва да запазим някой от адресите.
Тази беше за днешната вечер.
Госпожа Джордж Ръсел на 5-то Авеню, номер 1801.
Спиш ли?
Искаш ли да вляза с теб?
Това е по-трудно, отколкото си мислех, че ще бъде.
Знам.
Но се надявам, че няма да се откажеш.
Лека нощ.
Срещнах сина им в Ню Порт с Марни Фиш.
- Отиде ли? - Не говори глупости.
Няма да се откажа никога!
И ти обещавам нещо. Ще ги накарам да съжаляват някой ден.
Радвам се да го чуя, мила.
Загубата не ти отива.
- Synced and corrected by Firefly - - www.addic7ed.com - ПРЕВОД - reignn