Din episoadele anterioare...
Iubirea m-a adus în Mystic Falls...
Te iubesc, Damon!
Iubirea m-a îndepărtat.
- Silas... - Salutare, umbra mea!
Tocmai când credeam că suntem în siguranţă...
Duşmanii noştri ne-au luat totul...
- Nu sunt încă pregătită de moarte. - Voi spune tuturor că eşti cu familia.
Poate că nu te pot atinge, dar sunt aici pentru tine.
... vieţile
- Ce-i faci fratelui meu? - Îi prăjesc mintea lui Silas.
- Stefan, ne-a fost dor de tine. - Habar n-am cine sunteţi.
... şi chiar şi amintirile noastre.
12 martie 1922. Mi-am pierdut cunoştinţa câteva zile.
M-am trezit acoperit de sânge, în locuri necunoscute.
- Cu femei pe care nu mi le amintesc. - Mă simt din nou plin de viaţă.
Bine. Cred că am citit destul.
- Nada? - Ştiu că "nada" înseamnă nimic.
Ştiu ce dată e, faptul că maşina are un motor cu opt cilindri în V,
dar am terminat de citit două jurnale şi încă n-am habar cine naiba sunt.
- Asta ar trebui să-mi ţină de foame? - Da şi nu.
- Teoretic, da, fiindcă eşti vampir. - Ciudat.
Practic, nu, fiindcă-i vorba de... tine.
Vampirul lacom şi însetat de sânge, ucigaşul din Monterrey.
- Şi am ajuns de abia la anii '20. - Scuze, dar e mult de procesat.
Eşti un vampir, nu un primitiv.
Lasă-mă să înţeleg. Te-am ajutat să furi maşina asta,
sunt un vampir care şi-a ucis tatăl şi totuşi nu las mizerie în spate?
Eşti un om cu principii, a cărui memorie a fost ştearsă de o vrăjitoare bătrână.
Pariu că vrăjitoarea asta bătrână conduce puţin mai repede ca tine.
Lasă-mă să ghicesc. Fratele de gaşcă...
Fratele prudent.
- Ce faci? - Ai încredere în mine?
- Am de ales? - Nu.
Am înţeles. Tu eşti fratele de gaşcă.
JURNALELE VAMPIRILOR s05e04 by Alexynho @ www.titrari.ro
Zi-mi că nu mi-am pierdut minţile lăsându-l pe Damon să aibă grijă de Stefan.
- Ce-a zis mai exact? - A scris că "până acum e bine".
- În limbajul lui Damon, asta înseamnă... - Că au devorat o trupă de cercetaşe.
- Caroline. - Glumesc... oarecum.
Deşi nu-i ieşit din comun pentru pacienţii cu amnezie retrogradă
sau alte leziuni traumatice ale creierului să se schimbe.
Bine, dre Forbes. De când ştii atâtea despre amnezie?
Posibil să fi învăţat chimia, biochimia, microbiologia aplicată,
biologia moleculară şi Anatomia lui Grey. Atât serialul, cât şi viaţa reală.
- Ai făcut toate astea pentru Stefan? - Desigur.
Încerc să-l impresionez pe dr Maxfield.
Mă gândeam că dacă mă apropii de el şi intru la cursul lui de biologie,
poate aflu de ce a muşamalizat moartea colegei noastre de cameră.
Şi e posibil să am şi un partener de studiu.
Salutare, dre Maxfield! Pregătit de învăţat, Jesse?
Jesse? Asistentul sexy, amuzant şi celibatar al doctorului Maxfield?
Îl aduc la ceremonia de comemorare a oraşului nostru.
- La o primă întâlnire ciudată? - La o întâlnire pentru învăţat.
Aş putea să comemorez şi relaţia mea cu Tyler,
având în vedere că se află pe patul de moarte.
- Ne vedem luni, doctore. - Fereşte-te de necazuri!
Vii şi tu? Îl poţi aduce pe Stefan. Ironia e că se numeşte Ziua Comemorării.
Sper din toată inima.
Totul depinde de cum va reacţiona Stefan când îşi va afla trecutul întunecat.
Bine. Vorbim mai târziu.
În cinstea unchiului Steve!
Da!
Oraşul ăsta e mereu aşa vesel când vine vorba de morţi?
Ca să fii în tema acestei tradiţii morbide a oraşului,
ne întoarcem prin 1820, când toţi erau atât de paranoici din cauza holerei,
încât, din când în când, mai îngropau câte un om înainte să-şi dea duhul.
Deci avem o sărbătoare dedicată îngropării oamenilor de vii?
Ei cereau ca morţii să fie îngropaţi cu o sfoară legată de un clopoţel,
iar familia stătea o zi pe lângă mormânt,
în speranţa că vor auzi clopoţelul şi că cei dragi se vor întoarce.
Acum e doar un pretext să te îmbeţi.
- Bună! - Salut!
- Dragă, mai adu un rând, te rog. - S-a făcut.
Ce naiba a fost asta?
Frăţioare, asta a fost pofta pentru ceva mai intens decât o pungă de sânge.
Toată ziua ai încercat să mă convingi că-s vampir.
Sunt convins. Lasă-mă să mă comport ca atare.
Din păcate, Stefan, sunt două feluri de vampiri pe lume.
Cei care se stăpânesc şi... tu.
- N-oi fi eu un psihiatru... nu? - Nu.
Dar poate că uciderea tatălui nostru, transformarea într-un vampir
şi toată trauma suferită în urma acestora,
m-au transformat în vampirul care se hrăneşte cu oameni şi apoi îi ucide.
Acum, dacă nu mai am acele amintiri, poate ucigaşul nu va mai ieşi la suprafaţă.
Hai să nu riscăm.
Şi eu care credeam că recuperarea ultimelor două secole va fi nasoală.
- Mai spune-mi o dată numele tău. - Elena.
Elena. Aşa.
- Nu i-ai povestit despre mine? - 200 de ani e o perioadă foarte lungă.
Bine.
Nu te opri din cauza mea.
Scuze, eu...
- Am venit de la alergat. Ce faci aici? - Nu prea am ce face în Lumea de Dincolo.
Antrenamentele tale sunt sursa mea de divertisment.
Îmi exploatez adrenalina în plus.
Şi orice fată din Lumea de Dincolo îţi mulţumeşte pentru asta.
Deci asta e noua modă?
Tu faci glume cu morţii, iar eu evit toţi prietenii noştri?
Nu pot face nimic să-i recuperez memoria lui Stefan.
Da, dar ei n-au habar de asta, fiindcă nu ştiu că ai murit.
Se aşteaptă ca tu să-i ajuţi, fiindcă asta faci de obicei.
Ajuţi.
Nu era vorba că mă susţii indiferent de decizie?
Asta vreau, Bon, dar nu aşa.
- Salut! - Salut, Jer!
Ai o clipă liberă? Mă cam îngrijorez.
Da. Ce se petrece?
Azi noapte m-am trezit plin de noroi, având ăsta la mine.
- Ciudat. - Da, ştiu.
Habar n-am de unde e. Mi-am pierdut cunoştinţa.
Sunt sigur că nu-i pentru prima oară.
- De câte ori ai murit purtând inelul? - Nu cred că inelul Gilbert e de vină.
Cred că din acelaşi motiv pentru care Silas n-a putut să mă controleze.
A văzut ceva, pe cineva sau ce mi-o fi băgat în cap cehoaica,
dar cred că încă e acolo.
Ce-i cu camera asta?
Le-am montat prin toata casa ca să văd cum pierd noţiunea timpului.
Ai vorbit cu Bonnie? E singura persoană care poate şti ce se petrece.
- Da. E în Washington cu mama ei. - Şi de aia nu răspunde la telefon?
I-am trimis sute de mailuri vara asta, iar ea mi-a răspuns de două ori.
- Am supărat-o cu ceva? - Nu ştiu. N-a zis nimic.
Jer, trebuie să vorbesc cu ea.
N-am dormit. Sunt speriat şi cred că o iau razna.
- Am nevoie de ajutorul ei. - Trebuie să plec.
Ce? Unde?
Deci, domnule "ştie tot", care se descurcă cu frate-su...
- Care ştie ce face... - N-am zis niciodată că ştiu ce fac.
- Pe cine suni? - Pe Bonnie.
O vrăjitoare i-a făcut asta. Poate ştie cum să-l "repare".
M-am gândit deja la asta, surioară. Am sunat-o de zece ori. Nu mi-a răspuns.
Până mă sună înapoi, lasă-l pe Stefan să fie Stefan.
Stefan cel beat, distractiv şi fără griji.
Fără să atârne povara pe umerii lui.
Ăsta e rezultatul dependenţei de sânge, care încă poate fi exista în mintea lui.
Te-ai dus la un curs de filozofie şi acum eşti mare maestră?
Unde a dispărut?
O vezi cumva pe chelneriţă?
Nu ţipa!
Nu te mişca!
Nu vreau să-ţi fac rău.
Pari a fi o fată foarte drăguţă.
Nu vreau să te omor.
Dar mi s-a tot spus că dacă gust chiar şi un singur strop...
Nu mă voi mai putea opri.
Şi, deşi gândul de a te omorî mă sperie de nu ştiu ce-i cu mine,
foamea pe care o am e mult mai puternică.
Azi sunt fratele prudent.
- Ce fel de nume e Honoria Fell? - Taci! Tu eşti cel care a omorât-o.
Nu-i surprinzător ce s-a întâmplat, la bar există multă ispită.
Dacă gena ucigaşă e biologică, trebuie să diminuăm contactul cu oamenii
până îţi aducem creierul la normal.
Aşa că uite.
Asta e cripta familiei?
E vreunul pe care să nu-l fi omorât? - Am discutat deja de tatăl nostru.
Cu unchiul Zach a fost greşeala mea.
Partea bună e că mama a fost răpusă de tuberculoză.
Bine.
Mă duc să discut cu cineva despre o vrăjitoare.
Petreceţi fără mine.
Frăţioare... Asta-i pentru tine.
Iar asta e pentru tine.
Sper că trecutul familiei tale e mai fericit decât al familiei mele.
Să vedem.
În ultimii trei ani mi-am pierdut părinţii adoptivi, părinţii naturali,
mătuşa, tutorele,
iar fratele meu a murit, însă a reînviat.
- Uite-mi povestea. - Jeremy care locuieşte în casa noastră?
Da. De când am avut o cădere nervoasă şi mi-am dat foc la casă.
- Ce? - De ce nu-mi amintesc de tine?
Eşti deşteaptă, drăguţă, amuzantă.
Eşti cea mai puternică femeie din lume dacă ai reuşit să treci peste toate astea.
Sunt înconjurată de oameni minunaţi care m-au ajutat să trec peste.
Aşa ca tine.
Tu eşti unul dintre acei oameni.
Deci... suntem uniţi prin moarte?
Nu-mi spune că ne-am cunoscut într-un cimitir.
Vorbeşti serios? Ne-am cunoscut într-un cimitir?
Oficial, nu. Ne-am cunoscut în altă parte.
- Vrei să vezi? - Da, desigur.
Alo?
Jeremy Gilbert a răspuns? E un miracol de Ziua Comemorării.
Zi-mi că ai găsit-o pe Bonnie, fiindcă am un vampir flămând
care a uitat că-i eroul poveştii.
Trebuie să ne întâlnim şi trebuie să vii singur.
- Iar tu fii mai clar şi mai puţin ciudat. - Ştiu unde e Bonnie.
Vino aici şi o să-ţi explic.
- Vreo ceva? - Nu, îmi pare rău.
De fapt, cred că veneai din direcţia opusă
fiindcă-mi amintesc că mă uitam încolo. Poate dacă inversăm...
Sigur.
Bine.
Aici ne-am ciocnit.
Să mai încercăm o dată.
Elena, oricât de frustrant ar fi că nu mai am nicio amintire,
nu cred că dacă reconstituim momentul în care ne-am cunoscut
o să-mi revină memoria ca prin minune.
Ştiu.
Îmi pare rău, eu...
Faptul că te văd aşa e...
Ciudat.
Eu sunt ciudat?
Tu ieşeai din toaleta bărbaţilor. Oare vreau să ştiu motivul?
Să zicem că a fost o zi de deschidere groaznică.
- Vreau să-ţi arăt ceva. Haide! - Bine.
Haide!
Închide ochii.
- Ba tu să-i închizi. - Haide, Stefan. Ai încredere în mine.
Bine.
Gata. Îi poţi deschide.
- Priveliştea e uimitoare! Urcă. - Cum naiba ajung acolo sus?
Sari. Împinge-te cu toată puterea.
Bine.
În regulă.
Trebuie să recunosc că a fost... destul de uimitor.
Tu eşti cel care m-a urcat cândva în vârful unui carusel.
- Înainte să fiu vampir. - Da. Pe vremea când eram împreună.
- Credeam că Damon nu ţi-a povestit. - Am amnezie. Nu înseamnă că-s prost.
Sunt un vampir de 164 de ani, care s-a întors la liceu.
Am o bănuială că a avut de-a face cu tine.
- Da. - Şi, evident, nu mai suntem împreună.
Poate că impulsul de a omorî oameni a avut de-a face cu asta.
De fapt, nu.
Ai fost cea mai compătimitoare persoană pe care am cunoscut-o.
Detestai ideea de a face rău cuiva. Vina te copleşea.
- Mereu deţineai controlul. - Deci, te-am plictisit de moarte?
Nu, Stefan. N-a fost vina ta.
A fost vina mea.
M-am schimbat când am devenit vampir.
Cum ai devenit vampir?
Ce-ar fi să-ţi arăt?
- Ne întâlnim jos? - Bine.
Togavirusul. Spune!
Togavirusul cauzează rubeolă congenitală. Ce-o mai însemna şi asta.
Bine, isteaţo.
Ipoteza Reginei Roşii.
O teorie des folosită pentru explicarea relaţiei în contradictoriu
dintre prădător şi pradă.
Şi de ce se presupune că speciile slabe sunt mereu cu un pas înainte?
Teama de dispariţie.
Iepurele e mai rapid decât vulpea, fiindcă vulpea fuge după cină.
Iepurele fuge să-şi salveze viaţa.
Dacă Maxfield nu te acceptă, îţi cedez locul meu.
Cum de ai învăţat aşa repede?
Când cineva spune că nu pot face ceva, eu îi demonstrez contrariul.
De asta m-ai invitat aici?
Să-i demonstrezi iubitului că n-ai nevoie de el?
Habar n-am unde e iubitul meu.
Ca să ştiu trebuie comunicare, interes şi respect reciproc.
Te-am invitat fiindcă eşti inteligent, drăguţ...
Am vrut să stau cu tine.
Tipul ăla stă-n cap şi bea pe mormântul bunicului său.
Ce?
Îmi pare rău. Am vrut să fac asta... încă din prima zi.
- Anemia aplastică. Spune! - Anemia aplastică...
Unde e? Sun-o. Adu-o aici.
Asta e problema. Nu o pot suna. Nimeni nu poate.
Nu face asta, Jeremy.
V-am minţit de luni întregi, dar nu mai pot face asta
ştiind că toţi o aşteaptă să vină şi să salveze situaţia.
Nu cunosc limbajul nebunilor, Jer. Trebuie să-mi traduci.
Gândeşte-te, Damon. Am fost mort. Nu trebuia să mă mai întorc.
Frumuseţea vrăjitoriei lui Bonnie. De asta avem nevoie momentan.
Nu înţelegi.
Vrăjitoria găseşte un echilibru. Eu nu trebuia să fiu aici.
Nu.
Nu poţi învia morţii pur şi simplu. E mereu un preţ de plătit.
N-o spune, Jeremy! Să nu îndrăzneşti!
N-a venit la înmormântarea tatălui ei.
Nimeni n-a vorbit cu ea toată vara.
Te rog, Jeremy.
Dacă spui, toată viaţa Elenei se duce de râpă. Pricepi?
- Totul se schimbă. - N-o spune, Jeremy.
Nu o face!
Bonnie a murit.
Fir-ar să fie, Jeremy!
Îţi dai seama ce ai făcut?
De ce ai spune aşa ceva?
Îmi pare rău. Lumea trebuie să ştie.
Cum e posibil să ai două accidente pe acelaşi pod?
Nu ştiu.
Poate că soarta m-a adus înapoi, fiindcă am păcălit moartea prima oară.
Dacă am fost prezent de fiecare dată, de ce nu te-am salvat şi a două oară?
Fiindcă a doua oară mi-ai salvat cel mai bun prieten, Matt.
Fiindcă aşa ţi-am cerut.
M-am prins. Deci sunt un idiot.
Ba nu. Erai iubitul ideal.
Ai făcut ce voiam, chiar dacă nu erai de acord.
Va dura un minut să mă obişnuiesc cu ideea.
- Mi se pare normal. - Să ştii că funcţionează.
Îţi aminteşti?
Nu. Orice facem noi acum...
distragere, sublimare, cum vrei tu să-i spui...
Dorinţa de a mă hrăni s-a potolit.
- Nu îmi mai e foame. - Bine.
Îmi dau seama de ce monstrul de mine se comporta diferit în preajma ta.
- N-ai fost niciodată un monstru. - Azi mi-am văzut reflexia în oglindă.
- M-am speriat de mine însumi. - Pe mine nu m-ai speriat niciodată.
Prima oară când am văzut ce erai,
ţi-am atins faţa aşa...
Şi ţi-am spus să nu te ascunzi.
Nu te opri.
Sunt împreună cu Damon.
Eşti cu fratele meu.
Niciunul dintre voi n-a considerat că trebuia să ştiu asta?
Nu ne ascundeam de tine.
Doar că...
Îmi pare rău.
Şi, uite aşa, foamea a revenit.
Îmi pare rău, Stefan.
Alo?
Dekuji, kristof.
Ce naiba?
Cestování bezpecné.
Salutare... Matt Donovan!
Eu sunt pasagerul din interiorul tău.
Ştiu că ai multe întrebări, dar tot ce trebuie să ştii
e că într-o bună zi, prietenii mei vor căuta acest cuţit.
Protejează-l cu orice preţ.
Altfel va urma gâtul tău.
Salut! Unde eşti? Te-am tot sunat.
Sunt acasă. Avem ceva de discutat.
- Damon, Stefan a dispărut. - Ce? Ce s-a întâmplat?
I-am spus că suntem împreună, după care a luat-o la goană.
Zicea că îi e foame.
Damon, e un cimitir plin cu oameni.
Sunt pe drum.
Stefan?
Caroline Forbes, prietena mea cea mai bună.
- Ce? Mă recunoşti? - M-am uitat prin poze.
Eşti mult mai atrăgătoare în realitate. Scuze. Sunt... puţin ciupit.
Da, observ. Eşti bine?
Dacă prin "bine" înţelegi că încep să-mi pierd controlul,
atunci da. Mă simt excelent.
Tipul cu băutura a leşinat, aşa că i-am furat berile.
Ne poţi lăsa singuri câteva minute?
Da. Probabil e o idee bună, fiindcă simt că ai o tăietură în palma stângă
- şi vreau să-ţi smulg braţul cu totul. - Stefan!
Fugi, ascunde-te. Te găsesc eu.
Ştiu că ţi-e foame, dar nu te hrăneşti cu oamenii.
- Nu se termină bine. - Dar pungile de sânge?
- Ai vreuna? - Da, în maşină. Vino cu mine.
Bună, Caroline. Sunt Jesse.
Nu ştiu ce se petrece, dar dintr-un motiv anume,
mă aflu într-o criptă din cimitir şi habar n-am de ce.
Gata. N-a fost aşa rău, nu?
Am reuşit. M-am oprit.
- Nu ştiu ce eşti, omule, dar... - Sunt un ucigaş.
Ştii ce înseamnă asta?
Înseamnă că nu mă pot opri din mâncat, până nu omor pe cineva, dar priveşte!
- Noi ne discutăm problemele. - Lasă-mă să plec, te rog!
Ştiu că ar trebui să te las. Eu sunt bun, plin de compasiune.
Trăiesc cu o foame arzătoare în înăuntrul meu,
care-mi permite să-mi păstrez cumpătul,
Dar de ce să fac asta?
Nu te cunosc, omule.
N-am amintiri, fiindcă mintea mi-a fost prăjită.
Fratele meu, care mi-e frate de vreo 160 de ani,
mi-a furat iubita, iar iubita mea l-a lăsat.
Aşa că explică-mi, care-i rostul să fiu băiatul bun?
- Bat de ceva vreme. - Am observat.
- Nu o să-ţi vină să crezi, dar... - Matt, aşteaptă.
Trebuie să-ţi spun ceva.
- E legat de Bonnie. - Ce? S-a întors?
Ce e, Jer?
Stefan, opreşte-te!
Nu eşti aşa!
Poate că tu nu-ţi aminteşti, însă eu îmi amintesc.
Eşti mai presus de atât. Nu îţi stă în fire să fii aşa.
- Trebuie să plec. - Ce?
- Trebuie să plec. - Stefan!
Dumnezeule! Jesse, bea!
Vei fi bine.
Îmi pare rău că te-am băgat în asta,
îmi pare rău că te-am lăsat să mă săruţi când eu...
Îmi pare rău!
Stefan, aici erai. Te-am căutat peste tot...
- Ce faci acolo, frăţioare? - Închei câteva capitole.
- Sigur vrei să faci asta? - Ştiu sigur ce nu vreau.
Nu vreau să mai fiu cel din jurnale. Nu vreau să locuiesc în casa asta.
Nu vreau sfatul fratelui meu. Să nu aud cum te-am susţinut, Elena.
Şi, categoric, nu vreau să mai continuăm discuţia.
- Stefan, aşteaptă! - Nu te teme! Nu o să mă apuc de crime.
Caroline a spus că o să mă sune în fiecare oră să vadă dacă-s bine şi...
Chiar am încredere în ea.
- Dar... - Cred că tocmai ni s-a dat papucii.
Avem nevoie de Bonnie. De ce nu ne-a sunat?
Nu-i stă în fire. Nu poate să rămână în starea asta.
- Elena, Bonnie nu ne poate ajuta. - Ai vorbit cu ea? Ce-a spus?
Trebuie să poată face ceva. Va găsi ea o metodă.
Mereu reuşeşte.
- Bonnie a murit, Elena. - Ce?
A murit. Îmi pare rău!
Salut! Cum te simţi?
Mă simt mai bine.
Adică n-am comis nicio crimă de când ne-am văzut ultima oară.
Am meditat mult azi, am rătăcit primprejur,
iar aici mi părea locul cel mai potrivit să vin.
- Ce s-a întâmplat? - E vorba de Bonnie.
Prietena mea. De fapt, a noastră...
A murit.
Ce s-a întâmplat?
Te rog să nu întrebi, fiindcă va trebui să răspund,
ceea ce înseamnă că mă voi gândi la asta şi voi începe să plâng.
Mi-e teamă că n-o să mă mai pot opri.
Îmi pare rău. Mi-aş...
Mi-aş fi dorit să-mi amintesc de ea.
Nu ştiu...
Parcă-mi doresc să facem schimb.
Fără amintiri, poate că n-ar durea atât de tare.
E în regulă.
Ba nu.
N-o s-o mai văd niciodată. Habar n-am pe unde e Tyler.
M-am obişnuit ca ei să fie mereu alături de mine. Acum ce fac?
Îmi continui viaţa fără ei?
Cum să fac asta când n-am în suflet decât tristeţe, mânie şi...
Pe mine. Mă ai pe mine.
Ai fost alături de mine azi noapte. Cred că ai fost mereu alături de mine.
Lasă-mă să fiu şi eu alături de tine.
N-am deloc haine. N-am nimic de purtat.
Mi-am dat foc la casă, iar hainele mele erau înăuntru.
Ar trebui să fiu puternică, să învăţ cum să mă descurc, dar...
Nu pot. Nu pot continua aşa, Damon.
Stefan a dispărut, Bonnie a murit.
Şi-a dat viaţa ca să-l reînvie pe fratele meu,
iar eu nici măcar n-am ştiut.
Ştiu.
Nu pot să cred ce se întâmplă.
Nu pot să cred că a murit.
Îmi pare foarte rău!
Îmi pare rău!
E în regulă. Au nevoie de asta.
Şi eu am nevoie de asta.
Sunăm din acest clopoţel în amintirea lui Bonnie...
Pentru a o comemora.
Nu ştiu ce altceva să spun.
Spune-le că nu plec nicăieri.
Spune-le că deşi nu mă pot vedea,
am fost alături de ei în permanenţă.
Spune că nu pleacă nicăieri şi că a fost mereu alături de noi.
- Bonnie a privit cum... - ... v-aţi distrat pe cinste vara asta.
Te-am văzut fericită...
Şi ştiu că acum nu crezi că poţi duce o viaţă normală...
Că trebuie să fii alături de toată lumea, dar nu e aşa.
Fiecare o să se descurce, aşa că o să-ţi strângi lucrurile,
o să te întorci la facultate şi o să-ţi trăieşti viaţa.
Nu ai greşit cu nimic, Matt.
Ştii că ţi-aş fi răspuns la toate mesajele dacă aş fi putut.
Mi-e dor de tine.
Caroline...
Am văzut cum ţi-ai decorat camera de parcă depindea viaţa ta de asta.
Ştiu că facultatea nu-i totul pentru tine
şi că simţi că ceva lipseşte,
dar...
Tyler.
E bine.
Asta-i tot ce am vrut.
Voi fi bine.
Cu toţii vom fi bine.
Semnele vitale sunt normale.
Nu fi aşa dezamăgit.
Povesteşte-mi despre seara ta.
Caroline Forbes m-a dus la o petrecere în Mystic Falls şi apoi...
Nu-mi mai amintesc nimic. Cred că m-am îmbătat foarte tare.
Nu din cauza băuturii ai amnezie.
Ai sânge de vampir în organism, Jesse.
Ori ai fost rănit foarte grav,
ori cineva vrea să te transforme în vampir.
Presupun că prima variantă, apoi ai fost constrâns să uiţi.
- Ce-ai spus? - N-ai motiv de îngrijorare.
Faptul că ai sânge de vampir în organism e primul pas în crearea unui vampir.
Ăsta e pasul al doilea.
Traducerea şi adaptarea Axy @ www.titrari.ro