Elena...
Vino !
- Se poate ? - Da !
- Mi-a plăcut mult prezentarea. - Mulțumesc !
Mulțumesc !
- Îmi semnați și mie cartea ? - Da.
Și mie, vă rog ! Mulțumesc !
- L-a umilit ! - I-a dat o lecție pe cinste !
Oliviei, cu simpatie !
A fost o prezentare cam aprinsă.
Elena scria încă din vremea școlii.
Haideți cu noi la cină, ca să ne povestiți !
- Nu, mulțumesc. - Am rezervat la doi pași de-aici.
Trebuie să sărbătorim ! Elena va avea o surpriză frumoasă !
- Bună, Lenu' ! - Bună, Nino !
Cât timp a trecut ?
Familia Airota !
O familie de mare tradiție,
printre cele mai civilizate care contează aici.
Guido e un om excepțional ! Și sunt bun prieten cu Mariarosa.
- Da ? - Da. Deși ne mai certăm uneori !
Te măriți cu Pietro !
I-am citit cartea. Mi s-a părut sclipitoare.
Cum te simți la Milano ?
E un oraș complicat,
mai ales dacă vii din Sud și ești sărac lipit.
- Tu te-ai întors la Napoli ? - Deocamdată, da.
- În cartier ? - Da.
Eu am rupt complet cu tata și nu mai văd pe nimeni din familie.
- Păcat ! - Nu, e mai bine așa.
Regret că nu mai știu nimic de Lila.
Și-a părăsit soțul și trăiește cu altul.
Are un băiat sau o fată ?
Un băiat.
Lila e curajoasă, chiar prea mult. Dar nu știe să se supună realității,
nu se acceptă și nu-i acceptă pe alții.
Mi-a fost greu s-o iubesc.
- De ce ? - Fiindcă nu știe ce e devotamentul.
- Exagerezi ! - Nu, e construită greșit.
Și la cap... La tot. Chiar și când vine vorba de sex.
Aș fi vrut să-l întreb... Cum adică Lila e construită greșit la cap
și chiar când vine vorba de sex ?
Cum e o fată construită greșit când vine vorba de sex ?
Și eu eram construită greșit ?
Chiar dacă l-aș fi putut întreba așa ceva, de ce mi-ar fi păsat ?
Și ce îi dădea dreptul să spună tu ești construită greșit, tu, nu ?
Eu am ceva cu ticăloșii. Am fost perfect de acord
cu articolul profesorului Airota din "Il Ponte".
Cuvânt cu cuvânt. Pentru noi, asistenții,
situația cercetării și a predării e așa cum a descris-o el.
Trebuie să-i spun fiicei mele părerea dv.
Mariarosa, ca de obicei, a considerat articolul oribil.
Pe ea o interesează doar ce nu-i poate da lumea.
- Mă retrag puțin. - Unde vă duceți ?
- Am vrea să vă auzim părerea. - Nu am nimic de spus.
O scriitoare are mereu ceva de spus.
Poate că nu sunt scriitoare.
PRIETENA MEA GENIALĂ
CAPITOLUL 17 INDECENȚE
Știam că nu-i plăceam. La Ischia, o alesese pe Lila, nu pe mine.
Totuși, încă îl doream, îl voiam numai pe el.
Aș fi vrut să-l oblig să ne plimbăm toată noaptea și să-l întreb...
Ce muzică să ascult, ce filme să văd, ce cărți să citesc ?
Gata ! Eram sătulă de tot și de toți.
Și de mine, care iroseam seara în felul ăsta.
Iată surpriza !
Elena !
Îmi pare rău, am venit cu mașina, dar nu am ajuns la prezentare.
- Nu-ți face griji. - Sigur ?
- - Pisa- - Milano e un drum greu. - Da, dar condusul mă relaxează.
- Ce mașină ai ? - Un 600.
- Și îți place ? - Da... Nu mă pricep la mașini.
Dar vânzătorul a spus că are transmisia bună.
Voiam să-mi cumpăr și eu, dar știi cum plătește universitatea.
Terminați cu vorbăria ! Am ajuns la cea de-a doua surpriză.
- Spune tu, mamă ! - Nu, hai, spune tu !
Am primit o catedră la Florența.
A câștigat-o !
Așa, prin minune !
Ca de obicei, nu știu ce face, ce studiază...
- Ce examene are de dat... - Elena, e mult mai bine așa !
Datoria noastră, a femeilor, e să ne bucurăm pentru succesul lor.
În țara noastră, nu e simplu să devii profesor când ești așa de tânăr.
Nu, dar sunt mii de asistenți care trudesc zi și noapte.
Unul e chiar în fața voastră !
- Felicitări ! E o veste minunată ! - Îți mulțumesc.
Foarte curând, va fi rândul dv. Sunteți generos și inteligent !
Să închinăm pentru profesorii noștri tineri !
Care vor schimba lumea !
- În cinstea ta ! - Mulțumesc !
- Felicitări și noroc ! - Noroc tuturor !
- Mulțumesc. - Noroc !
Noroc !
Ce frumos era Nino, ce seducător era, ce...
Nu vreau să caut niciun adjectiv pentru Pietro, aș fi nedreaptă.
Era prea mare diferența dintre ei !
Dar păreau fericiți să se fi cunoscut și mă ignorau.
- A fost o plăcere să vă cunosc ! - Și pentru mine, fiule, fii sigur !
Să-ți fie bine !
Eu mă duc la culcare.
Noapte bună tuturor ! Ce bine că sunteți tineri !
- Sper să te revăd curând. - Ar fi o plăcere.
- O salut pe Mariarosa din partea ta. - Respectele mele, soțului dv.
- Pe curând ! - La revedere !
Elena...
Îți doresc tot binele !
- Noapte bună ! - Noapte bună, Nino ! Salut !
- Eu rămân puțin cu Elena. - Bine.
- Pa, draga mea ! - La revedere !
- Atunci, ne vedem la sora ta. - Da.
Noapte bună !
Ce ai ?
Mi-e cam somn.
Era o scuză pentru a rămâne puțin singuri.
Am greșit cu ceva ? Ești supărată ?
Nu-mi place Florența.
- Ai mai fost la Florența ? - De două ori, dar nu-mi place.
Nu mai vreau nici să scriu.
De ce ?
Nu vorbesc despre asta.
- Vreau să predau. - Poți face ambele lucruri.
Avem viața înainte. Poți să faci ce îți place.
Când vin la Napoli ? Vreau să-ți cunosc părinții.
Lasă-i pe ai mei !
Nu vă potriviți. Nici ei, cu tine, nici tu, cu ei.
- Nu mai vrei să ne căsătorim ? - Sigur că vreau să ne căsătorim !
A fost o seară obositoare.
Pot să dorm la tine în noaptea asta ?
Mereu ai vrut să aștepți. Să așteptăm !
Să mergem !
Noapte bună !
- Poftiți cheile ! - Mulțumesc.
O seară bună ! La revedere !
Elena !
Ce seară frumoasă !
Te conduc !
- La ce etaj ? - Patru.
Eu stau tot la patru. E destinul !
În paginile dumitale sunt...
Sunt lucruri care...
Noapte bună !
Dle profesor !
Ăsta mai e și beat !
Simțeam că apariția neașteptată a lui Nino
dăduse vieții un sens total,
dar că, în schimb, dispariția lui
lăsase fără sens orice lucru sau sentiment.
Te crezi importantă fiindcă ai învățat, ai scris
și te măriți cu un profesor ?
N-ai ce face ! Eu te-am născut. Și ăștia suntem noi !
Deci nu te mai da mare...
Nu te mai da mare ! Fiindcă eu te-am făcut inteligentă !
Și eu sunt inteligentă, poate, mai mult decât tine !
Dacă aveam posibilitățile tale, făceam aceleași lucruri, da ?
Ce, nu răspunzi ?
Nu răspunzi ?
Nu-ți pasă de nimeni ! Te-ai dus să-ți vezi de viață.
Nu ți-ai ajutat frații la școală. Și n-au făcut nimic bun.
Măcar dă-ne ceva bani !
Dacă vreți, vă pun telefon. Și televizor !
Televizor și telefon, aici ? Și plătești tu ?
Și după ce te măriți ?
Profesorul știe că n-avem bani pentru zestre ?
- Nici pentru petrecere ! - Știe. Și nu facem nicio petrecere.
- Cum așa ? Să plătească el ! - Ne descurcăm și fără.
Îți aduci aminte ce petrecere a făcut Lila ?
Iar tu, de 100 de ori mai bună decât ea, nu faci nimic ?!
Nu !
Nu organizăm nicio petrecere și nu ne căsătorim în biserică.
Doar la primărie.
Nenorocito !
- Nu mai țipa ! - O nenorocită !
Dacă nu vă binecuvântează preotul, nunta e în zadar. Nu știi ?
O să fii considerată o târfă, nu o soție !
Vittorio, vino încoace !
Amândoi ! Azi nu trebuie să munciți ? Haideți !
Să auzi ce prostii zice fii-ta !
E târziu, e după-amiază !
Mai repede ! Ai înțeles ce i-a intrat în cap ?
A luat-o razna de la atâta învățătură !
Acum vrea să fie considerată o târfă !
N-o să mai pot ieși din casă de rușine !
Vă rog, nu mai zbierați ! Explicați-mi ce este !
Trebuie s-o dai afară din casă ! Pentru că nu vreau să am aici
una care o să fie considerată o târfă, ca Lila, ca Ada !
Tu vrei să te măriți la primărie sau logodnicul tău ?
Căsătoria e la fel la biserică sau la primărie.
Dar Pietro și familia lui n-ar accepta biserica !
Ne căsătorim la primărie sau nu ne mai căsătorim.
- Nu te ia de nevastă ? - Nu.
Și te părăsește ?
Nu. Ne mutăm la Florența necăsătoriți.
Jur că îți tai gâtul dacă se întâmplă asta !
Lasă cuțitul, Immacolata !
Calmează-te ! Vezi că-mi pierd răbdarea !
Gata ! Calmează-te !
Hai să gândim !
Cineva se poate căsători în fața preotului,
poate să facă o petrecere cu fast, dar lucrurile pot să meargă rău.
Profesorul e comunist, nu-i așa ? Comunist și profesor !
Profesor, pe dracu' !
Ce profesor gândește așa, ca un prost ?
Ce prost ? Ce tot zici acolo ? Omul ăla a învățat
și știe cel mai bine ce porcării fac preoții.
De-asta vrea să se însoare la primărie !
Elena, vorbesc și cu tine ! Ce faci, pleci ?
Te ascult !
Lingurița !
Mulțumesc !
Vreau să am încredere în profesorul universitar.
O iubește ! Nu pot să cred că o pune în situația de a fi considerată târfă !
Am încredere în el, chiar dacă nu-l cunosc.
E un om important ! Aici, fetele doar visează la o căsătorie ca asta !
Ascultă-mă ! Hai să avem încredere ! Și în povestea asta cu primăria.
Cunosc un judecător care s-a însurat la primărie.
Și te asigur că o căsătorie
înseamnă chiar mai mult dacă e făcută la primărie.
Nici în tine n-am încredere !
În tine, în primărie sau în profesorul ăsta !
- Nu mă suporți ! - Nu.
Nici eu.
DIGRESIUNEA
TREI CERCETĂRI DE TEORIA SEXUALITĂȚII
Scuze, sunteți scriitoare ?
De dimineață, la bar, era "Corriere" pe măsuță.
V-am văzut poza.
De dimineață, am vândut două cărți ale dv.
E o carte care se va vinde.
- Felicitări ! - Mulțumesc.
La revedere !
"Corriere della Sera" !
Mulțumesc.
M-a acoperit o transpirație rece. Criticul mă definea așa:
"O fetiță preocupată să-și ascundă lipsa de talent"
"cu pasaje indecente, de o trivialitate mediocră."
Trebuie să te obișnuiești !
Important e să vorbească despre carte.
Atunci, nu înțelegi !
Mai bine tac decât să vorbească urât.
Iar "Corriere della Sera" e citit peste tot.
Înțeleg perfect, însă...
Trebuie să fii calmă. Ți-o dau pe mama, e cu mine.
Acum am treabă. Ne auzim mâine. Pa !
Alo !
Sunt Elena. Bună ziua !
- Ai citit ? - Da.
- Te bucuri ? - De ce ar trebui să mă bucur ?
A zis că sunt o fetiță care scrie trivialități.
Mâine apare "L'Unita'".
Și vei găsi ceva...
... și în "Messagero" și în "Mattino",
articole pozitive.
Iar sâmbătă apare "La Stampa".
Cartea place, se vinde.
Dacă se continuă așa, intră din nou la tipar.
Ți-l dau pe Guido. Voia să te salute. Pa !
Elena, te felicit sincer !
Nu trebuie să-ți strice ziua un jurnalist bigot.
Ne auzim în curând. Și bucură-te de succes.
Speram că, oriunde ar fi fost, Lila n-o să citească articolul.
Ce rușine ! Cine știe dacă aflase deja de romanul meu ?
Țineam cel mai mult la părerea ei.
Dar mă și temeam să nu spună: "Nu-mi pasă de partea ta !"
"Nu-mi place ! Ce prostii scrii ?"
- Ce faci aici ? - Mă duc să cumpăr ziarul.
- Nu te-ai schimbat deloc ! - Eu era să nu te recunosc.
Merg la sală !
Sunt bine văzut și în filială, secretarul are încredere în mine.
- Ce filială ? - A Mișcării Sociale.
Sunt fascist, Lenu' !
- Trebuie să citesc cartea ta. - Mai bine, nu. Nu e pentru tine.
Cum adică nu e pentru mine ? Ții minte pariul nostru ?
L-ai scris în carte ?
Văd că au mai crescut țâțicile pe care mi le arătai pe bani !
- Ce-ar fi să-ți vezi de drum ? - Valea ! Fascistu' ăsta !
- Bună ! - Bună ! Ce faci ?
- Bine. - Am auzit că te-ai logodit !
- Și că ai scris o carte ! - Da.
Voiam s-o citesc, dar mi s-a spus că e cam îndrăzneață.
Nu...
Citiseră doar acele pagini. Toată cartea i-ar fi plictisit.
Acum se purtau ca și cum, în sfârșit,
aș fi făcut pasul greșit, pe care îl așteptau de mult.
Pentru ei nu era un roman.
Eram chiar eu, Elena Greco, povestind secretele mele,
lucruri pe care o fată respectabilă n-ar fi trebuit să le spună nimănui.
O CARTE CURAJOASĂ
ELENA GRECO, O SCRIITOARE ADEVĂRATĂ
- Elena ! Hai să-ți ofer o cafea ! - Mulțumesc, Michele. Poate, altă dată.
Eu înțeleg...
Acum ești celebră și nu mai ai timp pentru noi.
Nu e vorba de asta, dar chiar nu pot, mulțumesc !
Cât durează ? Un minut ?
Trebuie să vină și Gigliola. Vă și salutați.
- Chiar nu pot, mulțumesc ! - Vino !
Mulțumesc mult !
- Și ce faci ? - Bine.
- Acasă, toate bune ? - Da.
Unde-i ziarul ?
Ai văzut ce scrie ?
A scris Donato Sarratore.
Zice că ar trebui să fie interzisă minorilor. E adevărat ?
Nu, nu-i adevărat.
Mă întrebam: "Asta a învățat la Universitatea din Pisa ?"
Eu nu cred ce scrie aici !
Cred că ai făcut un pact cu Lila. Scrii despre porcăriile făcute de ea.
Așa e ? Zi adevărul !
Bine, eu plec. Mulțumesc pentru cafea.
Te-ai supărat ?
Omoară-l în bătaie !
Nu sunt frații tăi ?
Gata !
Ajunge !
Bagă-l în spital !
Gata !
Peppe, Gianni, hai să mergem !
De ce v-ați luat la bătaie ?
- Din cauza ta ! - De ce ?
Ești o stricată !
Lumea citește cartea și ne vorbește pe la spate !
- Ai scris porcăriile pe care le faci ? - Ce porcării ? Citiți !
Dacă află tata ce se spune despre tine, te dă afară din casă !
Nu e nevoie, plec oricum !
- Unde te duci ? Să aud ! - Acum, la Milano.
MIȘCAREA STUDENȚEASCĂ
CAPITALISMUL ? AJUNGE !
Fasciștii, burghezii ! Mai aveți câteva luni !
Scuze, știi unde e întâlnirea studenților la Literatură ?
- Ce întâlnire ? - Cea cu Elena Greco.
- Nu... - Cine e ?
Nu-i nimic, mulțumesc !
La Milano aveam sentimentul că nu mai eram la fel de încordată.
Am descoperit aproape cu plăcere că nu mă aștepta nimeni.
Romanul meu nu conta deloc. Existau alte motive de dispută.
Am deschis ochii și nu vrem să plecăm capul.
Iar asta se întâmplă deja !
Se întâmplă la Sorbona, unde tovarășii noștri francezi
contribuie la acțiunea revoluționară,
protestează în mod pașnic.
Însă guvernul francez
a vrut să se împotrivească încă de la început.
Mai întâi au ocupat Cartierul Latin...
L-am recunoscut pe Franco Mari,
iubitul meu de când am ajuns prima oară la Pisa.
La masă cu el era Mariarosa, sora lui Pietro.
Fetele erau mereu grupate.
Păreau dispuse să ia parte la acel haos complet masculin,
cu condiția de a rămâne împreună.
Am observat imediat o fată venită cu copilul.
Părea că și-ar fi dorit să participe, dar nu putuse, iar asta o întristase.
Se spune că îi împiedicăm pe copiii muncitorilor să dea examene
și să se bucure de cultură, singura răscumpărare socială posibilă.
Deci trebuie să continuăm să ne răsculăm.
Așa cum spune - tovarășul Cohn- - Bendit...
Clovnule ! Vorbește ! Știi ce e conștiința de clasă ?
Rușine ! Revoluția aparține proletariatului !
Trebuie să refuzăm
să fim imaginea viitoare a exploatării capitaliste.
Poate că nu vom fi avangarda armatei poporului care va învinge puterea.
Dar îi putem face să deschidă ochii pe muncitori, pe copiii acestora,
pe toți !
Bună !
Ce faci aici ?
Aveam întâlnire cu studenții de la Literatură.
Îmi pare rău. Uite ce haos !
Am văzut. Dar m-am bucurat să-l ascult pe Franco.
- Îl cunoști ? - Da, am fost colegi la facultate.
Eu l-am invitat ! Dar o să plătesc. Uite ce viespar !
Dar diseară vii la mine ! Mi-au împrumutat o casă superbă.
Foarte mare ! Trebuie să vii ! Vii la cină și rămâi la noi !
- Am deja o rezervare la hotel ! - Nu vreau să aud !
Nu vreau să stai singură. Și-l saluți pe Franco !
Și el doarme la mine.
Ne vedem !
- Ai mai fost la Pisa ? - Nu.
Nu. Mă cam...
- ... întristează. - De ce ? Ne-am simțit bine acolo.
Nu știu. Pare că a trecut atâta timp, încât...
Altă viață.
Ai spus că o să-mi scrii.
Da.
Elena, așa trebuia să fie.
Te conduc, fiindcă aici... Uneori, te rătăcești.
Eu încă mă rătăcesc. O să-ți arăt lucrările mele...
Cum...
... lucrez și...
Cum ți se par ?
Interesante.
Și atât ?
Nu mă pricep la pictură.
Dar la pictori ?
De ce râdeți ?
Acolo am găsit-o și pe fata pe care o chema Silvia.
Era foarte agitată, nu mai putea să se descurce cu copilul.
Dacă vrei, pot să-l țin eu. Am trei frați.
Fă ce dracu' vrei !
Ce frumos ești ! Dacă vrei, îți cânt un cântecel.
Revoluția trebuie să fie culturală, nu politică.
Altfel, în cele din urmă,
poporul va simți toată presiunea, ca întotdeauna.
Singura cale e schimbarea mentalității.
Oița mea...
Cum o să faci ?
Când în gura lupului...
O să ajungi ?
Ce frumos ești !
Ce frumos miroși !
Fie o viață între imperialism și birocrație...
A adormit.
... fie politicile reformiste ale partidelor muncitorești europene.
Rămăsesem la Mariarosa și pentru ca Franco să poată vedea
că nu mai eram fetișcana de altădată.
Absolvisem facultatea în mod strălucit, scrisesem o carte,
eram un cu totul alt om și voiam ca el să recunoască asta.
Toate bune la tine acasă ?
Bine.
Și prietena ta bună ?
- De ce mă întrebi ? - Nu știu, îmi vorbeai des despre ea.
- E bine. - Ce face ?
Lucrează într-o mezelărie de la periferia orașului.
Nu avea un soț negustor ?
- Ba da, dar nu a mers. - Bine...
Când ajung la Napoli...
- Mi-o prezinți ! - Bineînțeles.
Îmi lași un număr, o adresă...
Al meu sau al ei ?
Nu, al tău !
Bine.
- Ea ți-a citit cartea ? - Nu știu. Tu ai citit-o ?
Normal ! Mi s-a părut bună.
În ce sens ?
- În sensul că are pagini bune. - Care ?
Cele în care lași protagonista
să pună laolaltă, în felul ei, fragmente ale unor lucruri.
- Și gata ? - Erau destule.
- Nu, e clar că nu ți-a plăcut. - Ba nu, mi s-a părut bună.
E o carte controversată, se vinde bine.
- Tocmai ! E bine, nu ? - Da, dar nu pentru tine.
Ce nu funcționează ?
Elena...
Nu conține mare lucru.
Sub iubiri și urcușuri sociale ascunzi ce ar merita povestit.
Adică ?
Adică...
Las-o baltă ! E târziu. Trebuie să ne odihnim.
Ai făcut totul, nu ?
Păcat că acesta nu e momentul potrivit pentru a scrie romane.
La ce oră pleci mâine ?
În zori.
- Mergem la culcare ? - Mergem.
Pa !
- Ce e ? - Pot să dorm cu tine ?
Să dormi ?!
Stau aici, lângă tine. Nu te deranjez.
- Nu vreau să stau singur. - Nici vorbă !
- De ce ? - Fiindcă sunt logodită !
Și ? Dormim, și gata.
Pleacă ! Nu te cunosc !
Sunt Juan, ți-am arătat lucrările mele.
Ce mai vrei ?
Afară !
Mi s-a spus că scrii despre iubire cu multă libertate.
Tot ce ni se întâmplă ne ajută să creăm
și ne hrănește imaginația.
Ține-mă lângă tine, vei putea povesti !
Lasă-mă !
Lasă-mă ! Pleacă !
- Ești ipocrită ? - Nemernicule !
Hai, citește !
Ce plictiseală !
Un necunoscut oarecare credea că mă poate atinge
și mă poate insulta, dacă refuz ?
Ce fel de om credea că sunt ? Ce îl făcea să ceară așa ceva ?
Oare faima de femeie liberă, pe care mi-o dădea romanul ?
Nu mă consideram ipocrită.
La Milano eram gata să fac dragoste cu Nino, trădându-l pe Pietro.
Dar aceea era o pasiune veche, justifica dorința și trădarea.
Pot să intru ?
În timp ce sexul de dragul sexului, nu, acela mă deranja.
- Ce ai ? - Iartă-mă !
Mă simt o mamă incapabilă, nu mai știu ce să fac.
Plânge, plânge... Nu pot să-l alăptez toată noaptea.
Nu mai pot !
Tu ești frumoasă, inteligentă, știi tot...
Vei fi o mamă adevărată. Ce noroc pe copiii tăi !
Ai un copil superb !
Nu-l voiam...
Am ascuns că sunt însărcinată chiar și mie !
Dar corpul se deforma și a trebuit să le spun părinților mei.
Ne-am certat, a fost oribil, așa că am plecat de acasă.
Nu voiam să recunosc că nu avortasem doar de frică.
Încercam să-i conving că voiam copilul din dragoste pentru tatăl lui.
A spus: "Dacă îl vrei, fiindcă te iubesc, îl vreau și eu."
Atunci vorbea serios ! Nu mi s-a părut, nu sunt proastă.
Dar, după câteva luni, din acea iubire a mai rămas amărăciunea.
M-a părăsit înainte să nasc,
iar Mariarosa m-a ajutat să rezist până acum.
E pricepută, generoasă, inteligentă...
Toată familia Airota e așa.
E o familie frumoasă. Știi că o să mă căsătoresc cu fratele ei ?
Elena, ascultă, familia e un lucru învechit !
Și e tot dacă un profesor e capul familiei.
Și tatăl copilului meu predă !
- Măcar are puțină grijă de copil ? - Nu.
Nu, nemernicul n-a mai apărut.
Știi cum e ! E un tip fascinant,
fetele se bat pe el, trag de el în toate părțile...
Dar un bărbat, în afară de momentele de intimitate,
nu se implică deloc, așa că, după ce nu-l mai iubești,
te irită numai gândul că l-ai dorit cândva.
M-a plăcut, l-am plăcut, și gata.
Rămâne numai copilul. E o parte din tine.
Tatăl a fost un străin și asta redevine.
Nici numele nu mai sună ca altădată.
Mi-l repetam mereu în minte de dimineață, când mă trezeam.
Era un cuvânt magic.
Dar acum e un sunet care mă întristează: Nino.
- Pe tatăl copilului îl cheamă Nino ? - Da.
- Îl cunoaște toată lumea. - Nino și mai cum ?
Nino Sarratore.
Profesorul Nino Sarratore !