Jeannie? Jeannie!
Ai ars pâinea.
- Încerci să mă calci cu maşina? - Haide, cucoană!
- La naiba, Jeannie. - Ce naiba faci aici?
- E spaţiu public, poţi să mă ocoleşti! - Îmi pare rău.
- Nu e nevoie să... - Ce e în capul tău?
Îmi trebuie... Ne trebuie lapte.
Şi trebuia să ieşi dezbrăcată? Îl cumperi la preţ redus?
Haide în casă.
Dumnezeule! Tu du-te naibii! Mi-am cerut deja scuze.
- Îmi dai oala înapoi? - Mai scuteşte-mă cu oala aia, târfă bătrână!
Dnă Gervin, v-o returnez eu. Vă promit că o caut.
- Ce-a zis? - M-ai auzit.
Fratele meu e om însurat!
- Du-te şi aruncă-te pe altul, uşuratico! - Ce?
- Îţi aduc eu oala aia preaiubită. - Dnă Gervin, îmi pare rău.
Dar mai întâi, mă uşurez în ea!
- Dumnezeule, Jeannie! - Nu voiam decât să-mi recuperez oala.
Nu am plăcut-o niciodată.
- Hai înăuntru. - Iar prăjiturile ei sunt de rahat.
Ştii ce ar fi spus dacă s-ar fi trezit brusc?
"Fundul meu pare mare în patul ăsta?"
Bună. Cum îţi merge cu Janet?
- Bine. - Bravo.
- Cum merge cu... - De parcă îţi pasă! Debbie.
o cheamă Debbie.
Când îmi linge sânii,
o face încet şi lasciv.
Pa!
Ia uite ce pierzi, drăgălaşule.
Tommy. Tommy!
- Bună. Te simţi ibne? - Da.
- Da? Cum s-a descurcat?
Minunat. A adormit pe la 4 dimineaţa.
Bine.
- Vrei mic dejun? - Sigur.
Subtitrare: www.tvsubtitles.net
Traducere şi adaptare: Pisicella
OPERAŢIUNEA DE SALVARE Sezon 2, Episod 10
- Iubitule! - Da!
- Micul dejun e gata. - Super.
- Ai dormit bine? - Da, da.
Super.
- Ţi-am făcut ochiurile tale preferate cu brânză. - Mulţumesc, iubito.
- Cu plăcere. - Mulţumesc.
Ce faci azi?
Trebuie să mai cumpăr nişte chestii pentru bucătărie.
Nişte oale, o cratiţă mai mare...
Ai cumva treabă şi pe la farmacie?
- De ce întrebi? - Îmi trebuie un medicament cu reţetă,
- şi mă gândeam că dacă ajungi la farmacie... - Chiar ajung.
- Azi? - Probabil. Trebuie să iau un medicament cu reţetă.
Bun, bun. Chiar ar trebui să-l iei.
Mulţi oameni uită, şi se duc la farmacie
şi nu găsesc ce le trebuie,
deci din punct de vedere al sănătăţii, e un lucru bun.
- Dă-mi reţeta şi rezolv. - Super..
A propos, pentru ce îl iei?
- Ce, medicamentul? - Da.
Pentru răceală şi alergie. Ia şi mănâncă!
E totul în regulă?
Da. Încă o zi în paradis.
Maică-ta era să dea foc la casă,
după care a considerat de cuviinţă să plece la cumpărături în cămaşa de noapte.
Tu unde naiba erai?
- Îmi făceam bagajele. - Bagajele?
- Pleci? - Tată, ţi-am spus deja. Trebuie să mă întorc la Boston.
- Nu mai poţi obţine zile libere? - Am sunat.
Şeful meu e băiat bun, dar nici chiar aşa. Mi-am consumat tot concediul.
- Nu puteai băga concediu medical? - Tată, trebuie să plec.
Viaţa mea e acolo... la fel şi slujba, şi Steven...
Şi asta-i tot? Pleci aşa, pur şi simplu? Ca şi cum nu s-a întâmplat nimic?
Peter, nu mai pot. Nu mai sunt în stare.
Fata de care m-am îndrăgostit acum 35 de ani
dispare pe zi ce trece, iar eu privesc neputiincios.
Nu mai fac faţă, Pete.
Nu-şi fă griji. Poţi face faţă la orice.
Te iubesc tată. Păstrăm legătura.
Bud,
am păţit ceva.
Nu-i nimic, scumpo.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
- Nu, nu, nu. Nu-i nimic. - N-am vrut.
Hai să te spălăm, scumpo.
Haide. Nu-i nici o problemă.
Mă omoară aşteptarea.
- Ce vrei să spui? - Pentru următoarea poezie.
A, da, da.
De ce mai vrei una? Prima a fost foarte bună.
- Chiar a fost. - Mulţumesc.
Dar a doua a fost cam nasoală,
aşa că acum am micii dubii, ştii?
Cele două poezii au fost atât de diferite,
încât mă întreb dacă nu cumva tu eşti autorul doar celei de-a doua.
Sau poate le-am scris pe amândouă, dar am investit atât de mult în prima,
încât nu mi-a mai rămas nimic pentru cea de-a doua.
Ştii, nu mă interesează prea mult ce s-a întâmplat. Vreau doar să ştiu adevărul,
care pare să fie o problemă cronică în relaţia noastră, Franco.
Tu ai scris poeziile?
Au început aici, au trecut pe aici, şi au ieşit pe aici.
Atunci mai compune-mi una.
- De ce nu? - Pentru că trebuie să ai o anumită stare să scrii poezii din astea.
Depinde de dispoziţie.
- De dispoziţie? - Da.
Am înţeles. Păreai să ai o dispoziţie bună acum vreo două zile.
Acum am o dispoziţie de cacao.
Vrei să-ţi compun o poezie cu dispoziţie proastă?
- "Viaţa e nasoală etc etc... ca şi sânii tăi, de altfel". Asta vrei? - Nu.
Dar ştii, uită de sâni. Poate ai putea
scrie ceva despre părul ei, înţelegi? Te rog.
- Bine. O să încerc. - E tot ce-ţi cer.
Bine. Dacă ai putea până la sfârşitul programului, ar fi super.
Cred că glumeşti. Îţi imaginezi că Carl Sandburg şi-a conceput opera
sub o asemenea presiune?
- Asta crezi? - Nu ştiu despre ce vorbeşti, Tom.
Nu contează.
- Salut, Tommy. Ai mai adus cafea din aia simandicoasă? - Nu mă atinge.
Ce naiba e cu tine?
Ce sunt eu, servitoarea ta? Cumpără-ţi singur cafea, dobitocule.
- deci cum procedez? - Nu ştiu. Poate există o firmă, ceva.
- De ce nu cauţi în cartea de telefon? - Cât crezi că ar costa?
Probabil destul de scump. Dar nu trebuie să şi locuiască la voi.
- Despre ce vorbiţi? - Nu-i treaba ta.
- Şeful are o problemă pe care încearcă să o rezolve. - Poate te pot ajuta.
- Şi mie poate îmi creşte un vagin. - Ştiţi ceva? E posibil, pe undeva, prin Asia.
Clonează părţi ale corpului. Se numeşte "clonare".
Ciudat, nu? Vrei un vagin? Ia de-aici!
- Deci care e problema? - parcă văd că pierd vremea,
dar... îmi trebuie o asistentă.
Ştiu şi eu câte ceva despre asistente.
- Am angajat li eu una acum câteva luni. - Serios?
Da, pentru petrecerea burlacilor lui Paul Chelu'. Doamne, ce tare a fost!
Era şi drăguţă, şi avea şi corp de mureai.
- Garrity, nu vreau o stripteuză, ci o assitentă. - Păi e asistentă.
Asistentă adevărată, cu uniformă, bonetă, tot tacâmul.
Dacă nu tace, va avea el nevoie de o asistentă.
Nu, nu. E şi stripteuză, şi asistentă.
- Lucrează la un spital din centru. - Şi stripteuză, şi asistentă?
Nu mă ajută cu nimic. Mie îmi trebuie ca să o supravegheze pe nevastă-mea în timpul zilei.
O pot suna, că am numărul ei, şi poate ştie pe cineva interesat.
Poate ne ajută.
Bine, sun-o.
- Bine. - Ai înţeles, da?
- Doamne sfinte! - ce e?
- Am ajuns să-i cer ajutorul lui Garrity. - Da, dar priveşte din alt unghi:
Măcar nu se poate mai rău de atât. gata? Un cent punctul.
- Da. - Bună eu sunt. Vii să mă iei, sau ne vedem acolo?
Unde să ne vedem?
Ai fi în stare să-ţi uiţi şi penisul dacă nu ar fi prins cu scotch de boaşe.
Glasul sângelui, casa parohială a părintelui Murphy, îţi aminteşti?
- La naiba. - I-am spus că venim amândoi, aşa că trebuie să vii.
- Ne vedem acolo. - Poate mai iei sânge de la altcineva,
- că al tău e probabil inflamabil. - Da, da. Ce tâmpit!
- Cum a fost la muncă? - Lejer. Nici un incendiu.
Doar două lifturi blocate şi un accident de maşină.
În astfel de zile mă simt vinovat că sunt plătit.
Deşi ne plătesc cu doar 4,50 dolari pe oră, deci cât de vinovat să te simţi?
Doamne, Ken, eşti atât de amuzant!
Îmi place mult să fiu cu tine. Mă faci să râd.
- Să înţeleg că e de bine. - N-ai idee!
În meseria mea, întâlnesc mulţi bărbaţi, dar niciodată unul cu toate calităţile tale.
Putem să nu mai discutăm pe stomacul gol?
Să ne uităm pe meniu!
- La naiba, asta-i soneria de la muncă. Te deranjează dacă răspund? - Munca e muncă.
- Bună, dragule. - Bună. Eşti liberă la ora 10?
La 10? Da, sunt liberă. La tine?
- La mine. Mai aduci o prietenă? - Pot să aduc o prietenă, sigur.
- Eşti sigur că îţi permiţi să ne plăteşti pe amândouă? - Sigur.
Bine atunci. O sun acum. Ne vedem mai târziu, scumpule.
- Scuze, trebuie să sun pe cineva. - Nici o problemă.
Alo?
Naomi, eu sunt. Te interesează o partidă în trei diseară?
E un tip drăguţ, are un apartament de lux în Tribeca. Ar trebui să fie uşor.
Vrea doar să se masturbeze în timp ce noi ne giugiulim.
Scuze. A intrat pe alt canal.
Îţi dau un SMS cu adresa. Super.
Bine, pa.
- A fost urât? Îmi cer scuze. - Ştii, eu...
Îmi place să mă consider un om de lume şi...
Nu există şi altă modalitate de a strânge bani pentru şcoală? Eventual ospătăriţă?
- Nici o altă meserie nu e aşa bănoasă, iar peştele meu nu ar fi încântat. - Pot vorbi cu el?
I-am spus deja că vreau să mă retrag, dar zice că sunt una din fetele lui cele mai bune.
E imposibil să ies. Avem un contract.
- Te-a rănit vreodată? - Nu, nu. F-Bomb e super.
"F-Bomb", normal. Dacă ar fi să vorbesc cu acest F-Bomb,
să încerc să-l conving să te lase să pleci... - Kenny...
Dacă l-aş putea convinge, ai renunţa la meserie?
- Da. - Atunci dă-mi telefonul lui. Sau o adresă.
Ăştia nu sunt oameni cu care să negociezi. M-ar omorî! La propriu.
Dar dacă i-aş da bani, ca un fel de despăgubire pentru faptul că pleci?
- N-aş putea accepta. - Tu întreabă-l.
- Eşti sigur? - Da.
Eşti un scump!
Mă gândeam să comand chiftele.
Pe bune, Tommy, crede-mă.
De obicei te ajută să mănânci 1-2 fursecuri.
Mă simt foarte ameţit. Nu mai ai suc, aşa-i?
- Era să leşini numai cât te-ai ridicat de pe scaun, fătălăule. - M-am ridicat prea repede.
Ar trebui să ai grijă cum vorbeşti în faţa Casei Domnului. N-am dreptate?
- Are dreptate. - Scuze. - Aşa, dobitocule.
- Ai chef să mergem la o cafea? - Mi-ar plăcea,
dar trebuie să fac ordine aici, şi apoi să-l duc pe Ricky acasă.
- Ricky ăsta pare băiat bun. - E un puşti grozav.
Trebuie să plec. Mulţumesc pentru donaţii. Ai grijă cu fursecurile alea!
Da, bine. Mulţumesc.
Îmi place de el, dar începe să-mi dea fiori.
Tu şi Mickey... Tot timpul judecaţi oamenii.
- Tipul e ok. - Dacă îi faci o rinoplastie nereuşită,
îi dai un teren cu nişte tobogane,
şi numărul de fix al lui Liz Taylor, ai zice că e Michael Jackson.
În primul rând, e fratele nostru vitreg.
- Dacă ar fi Michael Jackson, ştii cine am fi noi? - Cine?
- Eu aş fi Tito, iar tu Jermaine. - De ce trebuie să fiu eu Jermaine?
Fiindcă Tito sunt eu.
Ce face?
Puştiul ăla... Ce face?
L-am mai văzut. Era aici ultimele dăţi când am venit.
Alo, ce faci? Care-i treaba?
La naiba! Acum l-a apucat fugitul.
- Mai încet! - Tommy, ce faci?
Stai aşa. Dumnezeule!
- Mişcă! - Atenţie la maşini!
Opreşte-te!
- ia mâinile de pe mine! - Linişteşte-te, sunt poliţist.
Linişteşte-te. Haide.
- Tommy, ce faci? - M-a luat iar ameţeala.
- El cine e? - Fratele meu. Un fătălău.
Uşurel! Îl ştii pe puştiul ăsta?
- Ţi-am spus, l-am mai văzut. - Care-i treaba, frate?
- Ce faci? - Nu-i treaba ta.
Atunci te duc la Părintele Murphy. Vedem noi atunci a cui treabă e.
- Ce? - Zice că te duce la Părintele Murphy.
Foarte bine. Chiar aş vrea să văd ce faţă face.
- Cum adică? - Dacă mă vede, face pe el.
Ce tot spui?
Sunt fratele mai mare al lui Ricky.
Şi stau neputiincios în timp ce nemernicul ăla
îl molestează pe Ricky aşa cum m-a molestat şi pe mine.
A început când aveam 13 ani şi a durat aproape 3 ani.
Când mi-a spus mama că Ricky petrece mult timp cu Părintele Murphy...
nu ştiu... mă simt vinovat.
Ar fi trebuit să spun ceva. Acum nu ştiu ce să fac.
Ce faci?
Nimic. Mă uitam să văd dacă maică-ta are medicamente.
- Medicamente? - Ce?
- Medicamente. - Nu, am spus "pergamente". Adică bani.
N-o fă pe deşteapta.
- Studiezi poezie? - Engleză.
Profesorul e un homosexual dubios care miroase a şuncă.
Adoră poezia, aşa că trebuie să învăţăm câte o poezie nouă
pe săptămână, şi s-o recităm ca nişte cretini.
- Miroase a şuncă? - Da.
Asta e poezie romantică, nu?
Sunt tone de poezii, toate stupide. Toate sunt la fel.
E vreuna în care se vorbeşte de părul unei femei?
Nu ştiu.
Te uiţi tu şi vezi dacă găseşti o poezie special dedicată părului unei fete,
ori care are fragmente referitoare la păr, şi mi-o transcrii şi mie?
- De ce? - E o surpriză pentru mama ta.
- 'Neaţa. - Bună.
Bună dimineaţa, iubitule. Care-i treaba?
- Mamă, tata mă pune să-i copiez o poezie. - O, Doamne!
Ştii ce? Mă bucur să văd că te implici în temele copiilor.
- Ştiu. - Nu e...
Nu mai contează. Viaţa mea e de rahat.
Ai grijă cum vorbeşti, te rog!
- Ţi-e foame, dragule? - O să mănânc ceva cu Mick pe drum.
Ai apucat să treci pe la farmacie să-mi iei medicamentele?
Nu. Ai uitat să-mi dai reţeta.
- Deci nu ai ajuns la farmacie? - Nu.
Nu e mare chestie. Dă-mi reţeta şi mă ocup eu.
Da. Trebuie întâi să vorbesc cu medicul, să sune la farmacie,
şi după aceea te poţi duce când oricum mergi pentru reţeta ta.
- Super. - Despre ce e vorba?
Medicamentul meu?
E ca Advil-ul, doar că mai puternic.
Şi de ce nu iei mai multe pastile de Advil?
De fapt nu are treabă cu Advil, nu ştiu de ce am spus asta.
Are aceeaşi culoare doar. De aceea am spus aşa.
- Deci nu uiţi, da? - Nu uit.
- Bine. Te iubesc. Pa! - Şi eu. Pa.
Deci ce facem?
Nu prea putem face multe, Tom.
Avem un preot care a avut relaţii sexuale cu doi băieţi de 13 ani,
pe o perioadă de 3-4-5 ani.
- Trebuie să putem face ceva. - Da, să vorbim cu gunoiul de frate-tu.
Frate vitreg. Vărul tău vitreg. Va nega totul.
Uite. Oricât de mult mi-aş dori să-l înfund pe nenorocit
şi să-l alung din preoţie, nu avem nici o dovadă.
Şi unde vrei să le găsesc? Poze? Arhiva video personală? "Aici mă aflam la Marele Canion,
aici în Bahamas, iar aici i-o trăgeam puştiului de 13 ani".
- Poate are puştiul vreo dovadă. - N-a spus nimic.
- L-ai întrebat? - O să-l întreb.
Avem nevoie de dovezi fizice ale relaţiei dintre ei.
Altfel, va trebui să îl prindem în flagrant cu fratele mai mic.
O, Doamne!
- Brusc nu-mi mai e foame. - Da, nici mie.
- De ce nu? - Pentru că deja mi-am folosit talentul poetic pe tine o dată,
şi l-aţi făcut terci. Iar poezia chiar era superbă!
Transmite-i iubiţicăi tale. Habar n-are cu ce se mănâncă poezia modernă.
Lou, te rog ajută-mă. Nu mai am la cine apela.
Ea mă aşteaptă cu o poezie nouă, iar Tommy nu mi-a dat nimic.
M-a lăsat cu ochii în soare, ca de obicei.
Te rog, Lou! Eşti singurul poet adevărat pe care îl cunosc. Te rog!
Dacă tot mă rogi frumos... Ia zi, cum să fie?
Salut. Uite-ţi poezia. Scuze că a durat atât.
Aia e cafea proaspătă? Pare cam veche. Faci tu una proaspătă, te rog?
- Da, îţi fac eu una proaspătă. - Super. Revin.
Tommy, eşti cel mai tare! E super!
- Mulţumesc oricum. - Da, da. Minunat.
Ca să mă exprim poetic... "Să mă pupi în fund!"
- Cine lasă radiatorul pornit în mijlocul verii? - Sigur e o gagică.
Afară mori de cald, iar lor tot li se pare răcoare. Cred că nu li se oxigenează creierul.
Toată ziua vorbesc despre reduceri la pantofi şi despre mamele lor...
"Îţi vine să crezi că magazinul ăla din Paris nu a lăsat-o pe Oprah să intre?"
Oxigenul din cameră dispare, se creează un vacuum, şi apoi - bum!
Iulie de Crăciun. Crăciun în iulie. Super!
- Alo? - Sunt Mariel.
- Bună, ce faci? - Am făcut analiza.
- Poftim? - Analiza ADN-ului. Nu suntem fraţi.
- Aha. Mariel, uite... - Ai chef să...
luăm cina şi să bem ceva diseară?
Mariel, eu m-am împăcat cu soţia.
Nu e absolut perfect,
dar încerc să fac relaţia să meargă, înţelegi?
- Poţi să... - Am priceput.
Sincronizare defectuoasă.
Nu-mi place să o spun,
dar dacă lucrurile nu merg, dă-mi un semn.
Pa.
Cabinetul doctorului Feinberg.
Sunt Jimmy Keefe, soţul lui Sheila Keefe.
Domnul doctor este?
Da.
- La telefon Jimmy Keefe. - Dă-mi-l.
- Doctore? - Domnule Keefe!
Am nevoie de o reţetă pentru un medicament. De fapt mi l-a prescris un doctor de la Pompieri,
dar nu am mai ajuns la sediul central, să iau reţeta.
Poate mă ajutaţi Dvs. Se numeşte "Selectra". E practic inofensiv.
Din punctul meu de vedere, nici nu ar trebui vândut cu reţetă,
şi mă întrebam dacă puteţi să... Alo?
- Experienţa mi-a demonstrat două lucruri. - Despre medicamente?
Despre tine. Unu la mână: nu eşti Jimmy Keefe.
Jimmy Keefe a murit la cele Două Turnuri.
- Să vă explic... - Şi doi la mână...
Indiferent cine eşti,
ai nevoie de mult mai mult decât Selectra
ca să-ţi vindeci problemele multiple şi profunde pe care le ai, prietene.
Ce cretin!
- Şi cum funcţionează? - Îi suni şi le spui
ce fel de servicii te interesează, pentru ce interval orar, iar ei îţi trimit mai multe asistente.
- Mie îmi trebuie doar una. - Ştiu, dar tocmai asta-i frumuseţea.
Ei îţi tirmit mai multe, din care tu alegi una.
E ca la "American Idol", dar cu asistente în loc de cântăreţi,
şi nu e nevoie să suni şi să votezi ca să afli cine a câştigat,
şi nu o ai nici pe Paula Abdul care să se poarte dubios.
De fapt, nu seamănă deloc cu "American Idol", dar e foarte mişto.
- Bine, dă-mi numărul. - Îl am la unitate.
Ţi-l dau. Mi-a spus că îţi vor trimite candidatele chiar în ziua în care îi suni.
Bine. Garrity, nu credeam că voi ajunge să-ţi spun asta, dar...
- Îţi mulţumesc. - Pentru puţin, Şefu'.
Am luat-o.
E uimitoare. Chiar mai bună decât prima.
Ce pot să spun? Mă inspiri.
- Nu pot să cred că tu ai compus-o. - Ştiu.
Nu. Pe bune, nu cred.
- Sunt neîncrezătoare acum. - Ce tot spui, iubito?
Laura, ţi-am spus...
- Versurile încep aici, trec pe aici... - Da, da...
Inimă - creier - gură. Prima oară a fost minunat.
Dar acum ceva nu se leagă.
- Ai spus că nu ţi-a plăcut a doua poezie şi ai mai vrut şi o a treia. - Da.
A fost un test... pe care l-ai picat, Franco.
Ştii, o îmbrăţişare nu rezolvă nimic.
Deci dacă nu reuşeşti cu o îmbrăţişare, treci la sărut? Mai urmează să-mi pui mâna pe sâni.
O, Doamne!
Nu aveam de gând să-ţi pun mâna pe sâni!
- Tu ai scris poezia asta. - Ba nu.
Hai, Lou, îmi poţi spune. Ştiu sigur că nu a compus-o Franco.
- Cum aşa? - Mi-e drag băiatul, dar nu e poet.
Zilele trecute a scris o listă de cumpărături, cu 3 articole.
I-a luat jumătate de oră, şi a scris "roşii" cu 4 "i"-uri,
când de fapt sunt doar 3. - Da, dar...
- Oricine poate greşi. - A scris "Cola" cu "K".
- Am înţeles. - Mi-am dorit mult să cred că el e autorul,
dar acum ştiu că ai fost tu, încercând să-l ajuţi. - Nu am fost eu.
- Dacă nu tu, atunci cine? - Nu-ţi pot spune,
dar ai dreptul să mai întrebi.
Sean?
Bobocul?
Doar nu Gavin?
Tommy Gavin?
Bună, te-am sunat să văd ce faci.
Ce drăguţ! Cum merge treaba?
Am avut o misiune dimineaţă, o problemă electrică pe care am rezolvat-o în 15 minute.
- Tu eşti prin oraş? - Da, am multe de rezolvat.
Nu ai apucat să ajungi la farmacie, nu?
Acolo mă duceam acum. L-ai sunat pe medic pentru reţetă?
Tocmai mă pregăteam să-l sun pe doctor...
Stai puţin.
- Da. - Eu sunt. Am nevoie să vii aici.
- La naiba! - Tommy? Alo!
Ce? Nu vin la tine.
- M-a lovit. - Cine?
Debbie. Mi-a dat un pumn în faţă. Acum am un ochi vânăt.
Aşa. Şi de ce mă suni pe mine?
Sună la Poliţie. Dacă îţi dă foc, abia atunci sună-mă pe mine.
Stai puţin.
Nu, nu, pentru că se va întoarce în curând.
- Janet? - Pot vorbi cu Tommy Gavin?
- Eu sunt. Cine eşti? - Kevin Vasquez. Fratele lui Ricky.
- A, da. Ce faci? - Răspunsul meu e "da".
- Cum adică? - Am o dovadă.
O scrisoare pe care mi-a trimis-o, în care îmi spunea că nu ne mai putem vedea,
şi mă avertiza să nu povestesc nimănui ce se întâmplase între noi.
- A semnat-o? - Da.
Vrei să-l înfunzi definitiv pe tipul ăsta?
- Fratele meu e poliţist, ai înţeles? - Îmi amintesc.
Sună-l. Va veifica informaţia în sistem şi îl înfundăm pe tip.
- Nu ştiu ce să zic. - Cum rămâne cu fratele tău mai mic?
- Vrei să-l protejezi, sau nu? - O să mă gândesc.
Fir-ar să fie! Mă mai sună cineva. Stai puţin.
- Alo! - Sunt tot aici!
Stai puţin.
- Da! - S-a întrerupt.
Mobilele astea afurisite. Stai puţin.
Am sunat pentru reţetă,
deci te poţi duce la farmacie oricând.
- E ceva urgent? - Cred că sunt ca majoritatea oamenilor.
Prefer medicamentele... "proaspete".
- Cum? - Trebuie să închid.
Te iubesc. Pa!
- Copile, mai eşti? - Aici sunt.
- Dumnezeule! - Tommy, te rog din suflet vino aici!
Nu vreau să fiu singură când se întoarce.
Îţi jur, nu-ţi mai cer niciodată nimic.
- Te rog, te rog, te rog! - Bine, o să vin.
Dar ai face bine chiar să ai un ochi vânăt, că altfel îţi aduc eu unul!
Bine. Pa.
Tu ai scris asta?
Nu. Nu.
Nu nega. Lou mi-a spus tot.
Nu-i adevărat. Dar admir încercarea.
Chiar despre tine vorbeam Ai vorbit cumva cu Laura
despre poezia pe care a scris-o Franc pentru ea?
- Nu. m-a întrebat unele lucruri. - Şi ce i-ai spus?
Nu i-am spus nimic. S-a subînţeles.
Bine.
Eu am scris-o pe prima şi pe a treia. Pe cea de-a doua...
- Cea nasoală? - Da. Aia e opera lui Lou.
Am ajutat şi eu un prieten.
- Eşti sigur că nu te-ai ajutat pe tine? - Adică?
- Te dai la mine. - Nu.
N-ai cum să compui
o poezie minunată ca asta doar ca să-ţi ajuţi un prieten.
În primul rând, sunt din nou îndrăgostit de soţia mea.
Nu ştiu dacă ai auzit, dar ne-am împăcat.
- Îi scrii şi ei astfel de poezii? - Nu.
- Ba da. Oarecum. E complicat. - În ce sens?
E complicat pentru că iau nişte pastile...
pentru altceva, dar am ajuns să scriu şi poezii...
- Sunt pastile pentru scris poezii? - Nu.
Dar am scris şi poezii sub influenţa lor.
- Despre mine. - Nu.
Adică da, mai globalizat,
dar nu aşa cum crezi tu.
De ce nu recunoşti că nutreşti sentimente pentru mine?
Nu nutresc sentimente pentru tine. Nu în sensul ăla.
Dar te simţi atras de mine?
Ca să fiu sincer, eşti o fată foarte atrăgătoare. Arăţi foarte bine.
- Ai un fund grozav, dar ai o... - Bună.
- Ce faceţi? - Întreabă-ţi amicul.
- Da, amice, care-i treaba? - Mâncam nişte îngheţată.
Şi mi-a rămas pe buze o chestie din aia expandată, iar Laura...
Trebuie să dau un telefon.
Îţi mulţumesc că ai venit. Înseamnă tare mult pentru mine.
ia să văd ochiul
- Mamă! - Ştiu.
Unde ai cunoscut-o pe tipa asta? În arest?
Totul mergea bine. Ne potriveam de minune.
Şi dintr-odată şi-a pierdut controlul şi a început să-mi reproşeze că sunt enervantă,
că cer multe, că mereu reduc totul la persoana mea,
că îmi place să dramatizez, iar lista poate continua la nesfârşit.
Mda. Greu de imaginat!
Să te întreb ceva: vrei să mai rămâi o vreme,
în cazul în care se întoarce? Cred că voi avea nevoie de susţinere morală.
Ca să nu mai vorbim de un bici şi un scaun. Nu vreau să intru la mijloc.
Nu, nu, nu, nici vorbă. Stai jos.
- Mai rămâi puţin şi ia loc. - Bine.
Vrei un whisky?
- Şi sifon? Vrei un Club Soda? - Da, da.
Bine, îţi aduc imediat.
Kathy, îţi mulţumesc că ai venit aşa repede.
- Ai un CV vast şi impresionant. - Da, îmi place să ajut oamenii.
- Ai lucrat mult ca asistentă. - Îmi place să ajut oamenii să îşi deschidă
sufletele către Domnul nostru Isus Hristos.
- Es... Exper... Ex... - Es-per-an-za.
- Ins... Es... Cum? Es... Esp... - Esperanza.
- Îmi plac albii. - Am mare, mare, mare nevoie
de bani.
Mulţumesc că aţi venit.
Mulţumesc.
Deci te-ai împăcat cu Janet?
Da. Ne merge minunat.
Asta-i bine.
Ţie cum îţi merge cu... De fapt, ştiu.
Ţi-a tras un pumn în faţă.
- Nu merge bine? - Nu.
- Iubito, am venit.
Loveşte cu stânga sau cu dreapta?
Cu dreapta.
Ce faceţi?
Ar trebui să vorbim afară.
- Nu eu i-am făcut asta. - Ştii ceva?
- Asta-i vrăjeală. S-a lovit cumva singură? - Nu eu am lovit-o.
- Asta zici tu. - A dat cu capul de dulap,
eu cred că intenţionat, ca să te convingă să vii încoace.
Ştii ce? O iubesc, dar încă mai are sentimente pentru tine.
- Pe bune? - Şi încă cum!
Ştiu că s-a cuplat cu mine doar ca să te uite pe tine,
şi nu mi-a păsat, pentru că...
am crezut că începe să simtă ce simt eu pentru ea şi...
O, Doamne, nu vorbea decât pe genul "Eu şi Tommy",
"Tommy spunea cutare", "Tommy făcea cutare", Tommy în sus, Tommy în jos.
Atunci cred că... se leagă.
- E o nebunie, dar... - Acum înţelegi despre ce vorbesc?
Da.
Totuşi e o nebunie.
Merci.
E atât de... sexy.
Aşa e. Merci.
Are pielea ca de ciocolată.
Iar sfârcurile alea...
Da, sunt...
Acum câteva nopţi îi făceam sex oral,
şi încerca să-mi spună o manevră specială pe care i-o făceai tu,
dar nu voiam să mai aud nimic cu "Tommy", aşa că m-am ofticat şi am plecat.
Dar...
aş vrea să te întreb...
- De manevra respectivă. - Da.
Da.
Adu ceva de notat.
Alo?
Bună. Îmi cer scuze.
Bună. Intră!
Eşti Hazel Haynes din Bronx?
Nu. Sunt Rose Atwell, noua vecină şi v-am adus o plăcintă.
Baftă!
Mi-a dat o listă.
- Da. - Salut, Tommy, eu sunt.
M-a sunat puştiul.
Am verificat semnătura din scrisoare, e a fratelui nostru vitreg.
Chiar acum sunt cu Mickey în faţa bisericii. Vine şi puştiul.
- Vrei să vii şi tu? - Da.
Finalul perfect al unei zile perfecte.
Cum se vor desfăşura lucrurile?
Nu ar trebui să fie prea complicat. Îi arătăm nemernicului dovezile.
- Îi spunem că ori îşi schimbă meseria, ori o păţeşte. - E sinistru aici noaptea.
Mie-mi spui? Ultima oară când am fost noaptea într-o biserică mă giugiuleam
cu Patty Jenkins. Eram la liceu.
- Ştii ceva? Şi eu, tot în biserică. - Cu Patty Jenkins? Pe bune?
Şi tu? Ce uşuratică!
- Trei din trei. - Da, dar era unică.
- Pe unde o mai fi acum? - Probabil tot în confesional,
unde am lăsat-o, cu fusta trasă peste cap.
- Stai puţin, te-ai culcat cu ea în confesional? - Da.
Asta-i...
Mă dezgustaţi amândoi.
- Vă pot ajuta? - Salut, Părinte, noi suntem.
Sper că nu vreţi să vă spovediţi toţi.
Va trebui să chem ajutoare.
Nu va fi nevoie. Nu noi vom mărturisi ceva.
- Ce vrei să spui? - Vrei să ne povesteşti de Ricky?
Ce-i cu el? E un puşti minunat.
Cu siguranţă. Sau cel puţin aşa era până să pui tu mâna pe el.
- Ce insinuezi? - Tu ce crezi că insinuez?
Nu ştiu, de aceea te întreb. Tom, îmi dai o mână de ajutor?
L-ai atins?
E o remarcă dezgustătoare, mai ales într-un lăcaş de rugăciune.
Hai, scuteşte-mă!
Nu toţi preoţii se pretează la aşa ceva.
Unii dintre noi chiar se pot abţine.
- Deci zici că nu ai treabă cu puştiul ăsta? - Nu am.
- Nu l-ai atins niciodată? - Nu.
Spune-o. Trebuie să o auzim, Murph.
Nu l-am atins niciodată pe Ricky.
Dar pe fratele lui?
Putem vorbi în altă parte?
Ştii, când am aflat de la fam Feeney
despre boala soţiei tale,
m-am gândit...
pe baza experinţei cu răposatul meu soţ...
că ar trebui să stăm de vorbă.
- Da. Mulţumesc. Îmi face bine să vorbesc. - Da.
- Cât a dus-o soţul tău? - Cinci ani.
Nu mă recunoştea.
Credea că sunt cu 25 de ani mai tânără. Aş fi vrut eu!
Bud? Bud!
Vin imediat.
Crede că sunt fratele ei, Bud,
pe care l-a iubit mereu, indiferent dc tâmpenii făcea.
- Ai vrea tu! - Aş vrea eu, da!
Du-te la ea, strâng eu aici.
Mulţumesc.
- Cu plăcere. - Mulţumesc.
Kevin era un copil cu probleme. Era unul din băieţii de altar aici.
Şi-a dezvoltat o obsesie pentru mine.
La început am fost flatat. Nu avea nici un model în viaţă.
Tatăl lui murise de mult... Dar foarte repede a devenit ceva nesănătos... din partea lui, nu a mea.
I-am spus că nu putem avea nici un fel de relaţie.
M-am gândit să aplic pentru un transfer, aşa... pentru orice eventualitate.
Nu ştiu. Poate şi-a dat seama că greşise,
cert e că a dispărut înainte de a apuca eu să depun dosarul.
Deci nu a existat nici un fel de contact sexual între voi.
Nimic.
Scrisoarea asta zice altceva.
NU văd nici o referire la vreo relaţie sexuală.
Cred că un juriu va vedea lucrurile puţin altfel.
- Cred că e cazul să plecaţi. - Nu înainte de a ne explica...
De ce faceţi atâta caz? De parcă e singurul copil care a fost vreodată abuzat! Mai scutiţi-mă!
Vreţi să ştiţi ceva?
Şi eu am fost abuzat de un preot.
Da.
Am fost abuzat. Şi ştiţi ceva? La început m-am gândit că e cumplit,
şi am vrut să mă sinucid.
Şi credeam că e cel mai rău lucru posibil, dar după aceea mi-am dat seama de ceva:
îmi plăcea.
Dumnezeule!
Da, îmi plăcea. Mă simţeam special.
Gândiţi-vă şi voi. Era preotul...
mesagerul Domnului pe pământ... care voia să mă atingă.
Era ceva frumos în asta.
Nu aveţi nimic împotriva mea.
- Nu cred că e nimic. Kevin!
Fii sincer, Părinte. E mult mai mult decât "nimic".
- Ce faci aici? - Tu ce naiba crezi că fac aici?
Pot vorbi cu el între patru ochi? Vă deranjează?
Hei! Nu îndrepta arma... Stai, stai!
Jevin, opreşte-te!
Kevin, lasă jos arma! Haide!
- Recunoaşte ce ai făcut! - Kevin...
- Linişteşte-te. - Vrei să rămâi singur cu mine?
- Recunoaşte ce ai făcut! - Ştiu ce am făcut.
- Şi pot trăi cu asta. - Da?
Atunci trăieşte şi cu asta!
Nu!
- Dumnezeule! - O, Doamne!
o, Doamne!
Du-te şi cheamă pe cineva!
Ridică-te, nemernicule!
Nenorocitule! Ticălosule!
Doamne!