- Bună dimineaţa, Lou! - Chiar pare să fie.
- Ai făcut ceva distractiv aseară? - Da, am avut întâlnire cu iubita.
- Veterinara gigantică? - Nici n-ai văzut-o. De unde ştii că e gigantică?
Azi, când veneam la muncă,
am văzut-o alungând avioanele de pe lângă Empire State Building.
O s-o aduc în curând pe aici. O să vezi, arată super.
A, bine că ne-ai anunţat din timp.
O să consolidăm podeaua şi înălţăm tavanul cu 1 metru jumate.
- Salut, băieţi, ce faceţi? - Bună, băieţi.
O ştiţi pe Heather.
- Da. - Ce faci? Ai găsit o nouă locuinţă?
Apartamentul incendiat era al unei prietene.
- Acum stau la o altă prietenă, în centru. - Deocamdată.
Situaţia asta s-ar putea schimba dacă lucrurile merg aşa bine, nu, scumpo?
Aşa e, iubiţel.
Mi s-a zborşit frişca.
- Îmi va arăta vestiarul. - Da, îi voi arăta vestiarul.
- Bine. - Eşti pregătită?
- Sunt pregătită, "Dle Piept cu păr perfect". - Nu fă asta.
- Am pierdut ceva? - Încă un episod din "Când se întâlnesc 2 rataţi".
- Poftim. - Ce-i asta?
Gogoşi. Ofertă de pace.
Just put a little button on our situation, and we'll move on.
Why don't we forget the button, and you move on?
Yeah. You're a real charmer.
No wonder your wife left you.
- Ţi-a făcut-o. - Da, mi-a făcut-o.
Ia mâna, dobitocule! Sunt ale mele!
Nu sunt cu gem. Ce scârbă!
Salut, băieţi, ce faceţi?
Ia te uită ce avem aici! Aleluia!
- Până la urmă se pare că nu va fi chiar o zi proastă. - Probleme cu nevasta?
Nu, cu nevasta e bine. Nu sunt cu gem. La naiba!
- Mi-a venit fiul să mă ajute vreo 2 săptămâni. - Fiul homosexual?
Chiar trebuia să menţionezi? Era absolut necesar?
Când oamenii mă întreabă de tine, nu spun "Bobocul retardat",
ci doar "Bobocul".
E fiul meu. Atât.
- Scuze. - Stai acolo.
- McManus e afară şi te caută. - Mike McManus?
- Da. - De ce n-ai spus aşa?
- GogoÅŸile mi-au distras atenÅ£ia. - E de Ã®nÅ£eles.
Iar tu... NiciodatÄƒ, cÃ¢t trÄƒieÅŸti,
nu mai spui "fiul" meu "homosexual".
Ai priceput, dobitocule?
- Acum du-te de spală şi lustruieşte autospeciala de două ori! - Bine.
Şterge-o!
- Îmi pare rău, Şefu'. - Mda...
Stai puţin.
Vino încoace! M-am răzgândit.
Dă fuga până la "Dunkin' Donuts" şi adu-mi 6 gogoşi cu gem
şi 12 cu cremă bavareză.
- Dar gogoşeria e la vreo 8 străzi distanţă. - Da.
Dacă nu eşti înapoi în 10 minute, o să speli autospeciala de 5 ori. Valea, dobitocule!
Dumnezeule! Ăştia lasă pe oricine să intre! Salut, Mike.
Ce mai faci, puştiule? Tot pe baricade?
N-am de gând să ies la pensie, ca unii fătălăi pe care-i cunosc.
- Cum merge? - Bine.
Vii azi la chestia aia pentru măduva spinării?
Pas. Ştiu că e pentru o cauză nobilă, dar mai bine îmi bag boaşele într-o menghină.
Nu-ţi cere nimeni să donezi. O să vină chiar şi primarul.
- Atunci sigur nu vin. - Noi doi suntem singurii donatori ai căror primitori au supravieţuit.
Atunci de ce nu te duci să vorbeşti cu tipul care a primit măduva de la tine?
Şi ce să-i spun?
- "Ce-ţi mai face măduva?" - Nu ştiu...
- Haide... fii şi tu băiat salon! - Bine, bine, o să vin.
Voi avea şansa să-i dau primarului la ţoale că nu ne-a mărit leafa.
Da, dar după ce se termina ceremonia.
- Pe curând, băieţi! - Pa.
- O cunoşti? - Mi se pare foarte cunoscută.
A luat la rând toţi pompierii din zonă.
- Se vede cu cineva de aici? - Da.
La naiba!
- Încă nu eşti la răcoare? - Nu. De ce aş fi?
Poate doar dacă te-aş omorî pe tine, ceea ce aş face, dar m-aş întrerupe din fumat.
- Tot vrei să te duci după copii? - Da, mâine.
- Ai un plan? - Da, am.
Un mare plan... pe care încă îl alcătuiesc.
Tommy, chiar crezi
că există vreo şcoală unde poţi intra după bunul plac şi îţi iei copiii?
Nu. Au o poză de-a mea.
Cred că dacă mă văd, vor închide probabil ot statul.
Cum ai aflat că au o poză de-a ta?
- Mi-a spus Colleen. - Poftim?!?
Acum o faci şi pe fiică-ta complice?
- Doar are ADN-ul meu. - O pui să te ajute cu planul tău diabolic?
- Ea înţelege situaţia. - De fapt nici nu te-ai gândit prea mult, aşa-i?
- Ba m-am gândit. - Unde vor dormi copiii ăia?
- În apartamentul meu. - Ai paturi?
Am un pat în dormitor, şi am şi canapeaua.
Canapeaua e ca un pat. Se poate dormi pe ea. Am o grămadă de paturi.
Ştii, Tommy, după ce iei copiii,
lasă-i printr-o pădure pe undeva.
Lasă-i cu o haită de lupi, că vor avea şanse mai mari de supravieţuire.
Merci de vizită.
Tommy, când o să zaci în pârnaie pe undeva pe la ţară...
şi ţi-o vei lua pe la spate de la "Otis beţivul", să nu mă suni.
Vei fi pe cont propriu, frate.
Ba nu. Îl voi avea pe Otis!
Subtitrare: www.tvsubtitles.net
Traducere şi adaptare: Pisicella
OPERAŢIUNEA DE SALVARE Sezon 2, Episod 6
- Bună, ce faci? - Bună, drăgălaşule.
Uite, mă gândeam... Când ai următoarea programare la medic?
- De ce? - Păi acum vreo două luni
îmi spuneai că ar trebui să mă implic mai mult.
- Corect? - Da, iar tu mi-ai spus că sunt însărcinată,
ceea ce presupune deja suficientă implicare din partea ta, aşa că...
Păi glumeam.
M-am mai gândit şi mi-am dat seama că ar trebui să te sprijin.
Ca un fel de antrenor, înţelegi ce zic?
Aşa că m-am gândit că aş putea merge cu tine la următorul control,
m-aş uita şi eu la.. ştii tu... tomografie...
- Adică la ecografie. - Aşa, la ecografie.
Păi abia am fost la control acum câteva zile,
iar următorul e peste o lună, poate mai mult.
Am putea să îi facem medicului o surpriză, şi mergem să ne uităm la copil.
Da... medicul chiar încurajează asta, Tommy!
A propos, cum ziceai că îl cheamă pe medicul tău?
- De ce? - De curiozitate. Cum îl cheamă?
Ţi-am spus de acum două luni...
când am vrut prima oară să mergi cu mine, iar tu m-ai trimis la plimbare.
Aşa că acum nu-ţi mai spun. Ca pedeapsă.
Aha. Deci nu-l putem suna să-l întrebăm dacă putem trece pe la el?
Nu e aşa mare scofală.
- De unde ai auzit? - De la un prieten de încredre.
Deci îi plac pompierii. Şi?
Garrity, i-a plăcut de jumătate din pompierii din NY.
Mai ştii că îţi spuneam că mi se pare cunoscută?
Era cu Tony "Peştoiul" de la echipajul 71.
- Tipul ăla cu degetele de la picioare răsfirate? - Cel mai bun înotător din Brigadă.
Dar între timp nu mai e cu Tony "Peştoiul".
E cu mine, ai înţeles? Şi o consider chiar curăţică.
- Ai spus cumva "curăţică"? - Da, scuze.
Ştii ce? Nu e treaba mea. Doar am considerat că trebuie să ştii şi tu.
Apreciez. Dar nu contează
dacă s-a mai întâlnit cu 4, 5 sau 12 alţi pompieri.
Sincer, nu-mi pasă.
- Oricum, mulţumesc. - Bine.
Auzi, crezi că au fost mai mulţi de 12?
- O, da. - Nu-i nici o problemă.
Nu e o problemă... Ştii, am depăşit nişte chestii.
Doar şi eu am fost cu 12 gagici, cam în ultimele 3 luni, corect?
- Măcar te mai ajută, nu? - Da, măcar vreo 2 săptămâni.
- Mai respiri şi tu. - Da, dar e altceva.
- Cum adică? - Adică înainte, când încă era bine,
de câte ori venea el în vizită, ceea ce nu se întâmpla prea des, - Aşa...
ea era acolo, înţelegi?
Era între noi şi făcea lucrurile să meargă.
Chiar dacă începeam să ne certăm, intervenea ea şi se rezolva.
- Era pe post de tampon. - Exact.
Acum se bagă în pat pe la 5.30 după amiaza.
Iar eu nu mai am scăpare. Nu mai am nici un tampon.
Sunt doar eu şi el, şi nici un subiect de conversaţie.
Exact. Nici un cuvânt.
E îngrozitor, Tommy.
Într-una din serile trecute mă uitam la un meci şi mă gândeam
"Dă Doamne să nu vină aici. Să nu intre"".
- Pentru că e gay? - Nu.
Poate e şi asta, Tommy. E sânge din sângele meu.
- Ar trebui să pot vorbi cu el. - Nu merge aşa, Şefu'.
Nu e unul din băieţi. E membru al familiei.
E cu totul altceva.
Adevărat. Nu m-am gândit niciodată aşa.
Acesta este momentul de recunoaştere
a importanţei programului de donare de măduvă din cadrul F.D.N.Y.,
când fraţii noştri pompieri pot sta alături de primitori,
salvând încă o dată o viaţă.
Nu prin curaj, eroism sau aptitudini profesionale,
ci prin dăruire, sacrificiu şi compasiune.
Să-i aplaudăm pe pompierii donatori şi primitorii acestora.
Fir-ar să fie!
Hei, alo!
Isuse!
- Tu eşti Gavin? - Da. Ce cauţi în apartamentul meu?
E al meu. Treci încoace.
Tu trebuie să fii tipul de la F.B.I., nu?
Ce naiba faci aici?
L-am rugat pe frate-tu de vreo sută de ori să-ţi spună să fii discret.
Mai indiscret de atât nici nu se putea.
S-au făcut atâtea plângeri, încât sunt la un pas de evacuare, tâmpitule.
Nu, nu... Am fost discret.
Ce-i cu scotch-ul ăla pe perete?
Asta mă întrebam şi eu.
- Chiar din prima zi voiam să o dau jos... - Da, uimitor, ce să zic.
- Ai înjurat un vecin? - Nu.
Nu, ăla era alt tip, un ciudat.
Era un nebun care venea şi striga pe holuri.
Eu am deschis uşa, şi l-am auzit zicând ceva de dulce vecinului.
Când am intrat, duhnea a iarbă.
- Canapeaua e plină de urme de bere. - Nu, nu, nu. Nu se poate.
- Nu fumez iarbă, iar de băut m-am lăsat, aşa că... - Nu, nu. Nu tu.
Ea. Ea şi amica cu care era.
Era petrecere în toată regula. Dansau în chiloţi pe masă...
beau la greu, iar muzica era la maxim.
- În chiloţi? - Ne-am încălzit de la dansat.
Da, sunt convins. Cine a adus iarba?
Jennifer, tată.
Gata, până aici. Nu mai ai ce căuta cu ea.
- Faza lesbi a luat sfârşit. - Tată...
Fă-i educaţie în altă parte. Ai o oră la dispoziţie.
O oră ca să ce?
- Să dau jos banda de pe perete? - Să-ţi iei lucrurile şi s-o întinzi.
- Ce, crezi că ne poţi da afară aşa, pur şi simplu? - Da.
De fapt, da. E apartamentul tău. Am uitat.
- Urmează să mai vină şi ceilalţi 2 copii... - Afară!
Te crezi mare şi tare, nu?
Vii şi dai oamenii afară din apartamente. Bine, fie.
Dar unde erai înainte de 11 septembrie,
cu informaţii care ar fi putut ajuta la prinderea lui Bin Laden?
Unde erai? Nicăieri. Nici urmă de F.B.I.
Ştii de ce? F.B.I. e de rahat, iar de C.I.A. nici nu mai vorbesc!
Strânge-ţi lucrurile. Nu dau nici banda jos, ai înţeles, dobitocule?
- De unde eşti, Leon? - Din New York.
- Născut şi crescut aici? - Nu.
Dar te simţi bine? Ştiu că procedura de transplantare
e cam dureroasă, cel puţin procedura de donare.
Dar tu te simţi bine?
Cred că da.
Hai să ţi-l prezint pe tipul meu. E super.
Mergem mâine la meciul celor de la Mets.
- CUm e tipul tău? - Nu cred că ar trebui să fiu aici.
- De ce? - Pentru că din ce am vorbit cu el, nu pare să fi supravieţuit...
Voiam să te întreb ceva...
Sunt adevăraţi.
Ce? O, Doamne! Nu, ascultă..
Oricum, e bine de ştiut.
Nu eşti obligată să răspunzi dacă nu vrei.
Ce e? Îţi spun orice.
Te-ai mai întâlnit şi cu alţi pompieri?
- De ce? Eşti gelos? - Nu, nu.
- Mă întrebam şi eu aşa... - Sean, îţi voi spune mereu adevărul.
Răspunsul este da.
Aha... bine.
E în regulă.
- Cam câţi? - Vreo câţiva.
Nu ştiu... I-am uitat pe toţi după ce te-am cunoscut pe tine.
E foarte drăguţ.
Deci să zicem vreo 4 - 5? Estimativ?
Nu ţin minte. Ce?
Ce mai contează, iubitule? Acum suntem doar noi doi.
Ştiu. Ai dreptate. Ai absolută dreptate.
Doar că...
Ai dreptate. Şi unde i-ai cunoscut?
- Pe cine? - Pe băieţi. Toţi pompierii ăştia.
Ştii şi tu cum e... eşti cu un tip
şi ajungi să îi cunoşti colegii pompieri.
Îi întâlneşti pe toţi colegii de echipă. Ştiu.
Dar nu trebuie să te şi culci cu toţi.
Plec acasă.
Nu, nu, n-am vrut să... Heather, vorbesc serios.
Îmi pare rău. Tu eşti minunată iar eu sunt un prost,
şi e posibil să fi stricat o seară minunată.
Îmi pare rău. Sincer.
- Suntem doar noi doi, nu? - Nu ştiu.
Cum adică nu ştii?
Se trezise mama.
Zicea ceva de mers la lichidarea de stoc de la "Macy's".
Am convins-o să se întoarcă în pat.
Da, mă duc şi eu sus.
Meciul abia a început, nu?
Sunt frânt.
Ne vedem mâine.
Nu erai obligat să-i dai măduva ta, înţelegi?
Dar nici nu am simţit o nevoie acută să trec prin procedura aia încântătoare.
Nimănui nu-i place să fie băgat în operaţie şi să i se îndese o ţeavă
în coloană, ca într-un arţar plin de sevă.
Corect. A fost dureros.
Şi nici un cuvânt de mulţumire. Mi se pare incredibil.
Îmi vine să sun la Centru, să aflu numele şi adresa tipului,
şi să mă duc să-l împuşc.
- N-am dreptate? - Ba ai, absolut.
- Merci. - Pot să stau la tine câteva zile?
- Ce s-a întâmplat cu apartamentul în care stăteai? - E o poveste lungă.
Colleen va sta la taică-meu, dar eu nu voi sta acolo nici în ruptul capului,
cu doamna dragon şi cele 110 pisici.
- Ai spaţiu suficient, nu? - Tom, am vândut casa.
- Când? - Acum vreo 2 săptămâni.
Erau prea multe amintiri. Mă săturasem să bântui pe acolo noaptea de unul singur.
- Păi şi unde locuieşti acum? - La garnizoană. Nu mai spune nimănui.
E loc suficient şi pentru tine. Dar cu o condiţie.
- Ce? - Nu-mi place să dorm îmbrăţişat.
De când?
Damien?
Alo?
Cabinetul doctorului Feinberg. Jill la telefon.
Nu-i nici o problemă. Nu vă grăbiţi, că oricum întârzie.
Bine, ne vedem atunci. La revedere.
- Bună ziua. Vă pot ajuta? - Da, eu sunt...
Sunt cu Sheila Keefe. E însărcinată.
- Sunteţi domnul Keefe? - Da.
Luaţi un loc, domnule Keefe.
- Îl anunţ pe domnul doctor că sunteţi aici. - Mulţumesc.
- Garrity, pot vorbi cu tine? - Sigur.
- Ce e? - În legătură cu tipa cu care te vezi.
Dacă e vorba de ceilalţi pompieri cu care s-a întâlnit, deja ştiu.
Nu, nu, nu, nu-i asta. Sau poate e.
Perolli a citit raportul despre incendiul de la apartament.
Era apartamentul unei prietene, şi e a treia oară când apartamentul unei prietene ia foc.
- Şi? - Două dintre ele, printre care şi cel unde ai fost tu,
s-au declanşat din cauza lumânărilor aşezate prea aproape de perdele.
Iar al treila, din cauza unui ziar vechi care a căzut în cadă şi a luat foc.
- Înţelegi ce zic? - Nu. Ce zici, mai exact?
Trebuie să-ţi desenez?
Cam da.
- Amica ta e incendiator. - Şefu"...
Are logică. Se întâlneşte cu tone de pompieri.
Aşa ajungi să te întâlneşti cu ei... dacă declanşezi incendii.
Nu e adevărat. M-am săturat să vină toţi şi să-mi facă capul mare.
- Nu e cazul aici, Şefu'. - Garrity! Garrity!
Nici un incendiu nu izbucneşte într-o cadă goală decât dacă cineva dă foc.
Scapă de ea.
Deci care e problema mai exact, domnule Keefe?
Noi doi suntem...
Locuim separat, deci nu prea comunicăm.
Pe scurt...
Uitaţi... asta e meseria mea.
Aduc pe lume copii şi mă ocup de toate aspectele
relaţiilor între bărbaţi şi femei.
Dacă nu v-a ţinut la curent cu evoluţia sarcinii,
credeţi-mă că am auzit toate motivaţiile posibile.
Ce v-a spus ultima oară în legătură cu sarcina?
Că avea un copil sănătos şi fericit.
De ce?
Mai am şi alţi pacienţi.
Am să vă las singur câteva minute.
Informaţia pe care o căutaţi e pe prima pagină.
12.05.2005 - Evoluţie normală 11.06.2005 - Evoluţie normală
18.08.2005 - Pacienta a pierdut sarcina şi a refuzat tratament suplimentar
- Domnule Keefe? - Da.
Domnul doctor are nevoie de această cameră.
Da, bine.
Nenorocitule!
Isuse!
Uite care-i treaba: la început am rămas şocat.
De aceea n-am mai apărut.
Vărul meu, cel mai bun prieten, şi-o trage cu nevastă-mea. Cu văduva mea.
Am fost în aceeaşi echipă, am muncit împreună.
Ai încălcat atâtea reguli, că nici nu ştiam ce să fac.
- Jimmy, ascultă... - Gura!
Ori taci, ori te omor. M-ai înţeles?
Îţi rup gâtul şi te târăsc
direct în închisoarea asta eternă în care mă aflu eu!
A făcut tomografia...
"Ecografia"
Aşa. Şi era fetiţă, Tom, ai înţeles? Era fetiţă.
Nu că te-ar fi interesat cât să întrebi, dar era fetiţă,
şi tocmai de aceea am stat şi am răbdat.
Voiam să fie fericită.
Am încercat să procedez corect de dragul ei.
Iar acum... asta. La naiba! Mereu şi-a dorit o fetiţă.
Acum trebuie să faci asta pentru mine, Tom.
Ce să fac?
Să o laşi iar gravidă, dobitocule!
- N-o mai las gravidă! - Ba da!
Nu te-am rugat, ci ţi-am ordonat.
Trebuie să i-o tragi până face o fetiţă!
Din partea mea, poate să dureze şi 5 ani, cretinule!
Nu fac aşa ceva.
Am spus că n-o fac, Jimmy.
Domnule Keefe,
ştiu că a fost un şoc, dar...
Ochelarii!
- Rămâi în maşină. - Ce căutăm la mătuşa Sheila?
- Stai în maşină!
Dumnezeule!
- A venit vremea să vorbim, scârbă! - Dumnezeule! Stai, stai, stai!
- De ce nu mi-ai spus? - Stai să-ţi explic!
Nevastă-mea mi-a luat copiii din cauza ta! M-au dat afară de la unitate din cauza ta!
Ia întreabă-ţi scula, dobitocule! E posibil să nu fie de aceeaşi părere!
E ora mesei. Acum mănânci pentru doi, nu?
Nu!
Treci înapoi aici!
- Nu! - Scârbă!
Eşti fericită acum? Aşa onorăm amintirea lui Jimmy?
Drăguţ. Foarte drăguţ.
NU, te rog nu pleca! Te iubesc atât de mult!
Nu pleca! Nu mă părăsi!
Mi-ai spus că eu îţi amintesc de Jimmy cel mai mult.
Iar eu simţeam la fel în legătură cu tine.
Şi îmi faci una ca asta? Fir-ar să fie!
- Venea să mă vadă. - Cine, Jimmy?
A fost azi cu mine la cabinet. Scârbă!
Stai! Ce tot spui? Ce ţi-a zis?
Ce-a zis? Ştia de noi doi?
Ştia de copil? Ştia că era fetiţă?
Taci!
Te rog nu pleca!
Te iubesc atât de mult! Nu ştiam cum să-ţi spun.
Nu ştiam cum să-ţi spun! Mi-era teamă! Mi-era teamă!
- Vă pot ajuta? - Sunt Ken Shea.
- Vă amintiţi? Ne-am întâlnit ieri. - A, da, sigur.
- Ce doreşti? - Ce doresc?!?
Ştii, eşti incredibil! Tu ce crezi că vreau?
Nu ştiu. Eu mă uit la o emisiune,
nu vreau să pierd prea mult din ea. - Ei, nu mă-nnebuni!
M-am uitat şi eu la o emisiune acum vreun an jumate.
Se numea "Bagă-mi un ac în coloană şi lasă-mă lat".
- E vorba de măduvă? - Da.
Crezi sau nu, e vorba de măduvă.
Mă gândeam că poate eşti ceva mai politicos.
Dacă cineva îţi dă ceva, spui mulţumesc. Sau îţi cer prea mult?
- Mulţumesc. - Da, numai că vezi tu... A trebuit să te forţez să-mi mulţumeşti.
Nu e acelaşi...
Am greşit venind încoace.
- La revedere. - Bucură-te de măduvă, dobitocule.
Îmi cer scuze, Ken.
Pot să-ţi iau ceva de băut?
Eşti sigur că nu le-ai înghiţit?
De câte ori mă întrebi? Ţi-am zis deja că nu le-am luat.
Acum mă faci şi mincinos? Mi-ai dat cutia, era plină,
şi când am mai văzut-o, era pe jumătate goală. Nici nu o deschisesem.
Nu-ţi mai pot aduce până săptămâna viitoare.
- Cred că glumeşti. - Ţi-am zis că merg să-i văd pe ai mei.
- Mama e bolnavă şi... - Ştii ce? Şi eu sunt bolnav.
Am dureri mari.
Dacă te doare umărul atât de tare, poate ar trebui să te vadă un medic.
Ştii ce? La-o baltă. Drum bun,
salut-o pe maică-ta din partea mea, şi merci pentru nimic, scârbă!
Tati, ar trebui să vorbeşti frumos la telefon. Aşa îmi spui mie.
Da, scumpo, ştiu.
Scumpo, ai văzut cutia de pastile a lui tati? Medicamentele lui tati?
- Cutia aceea mică?
Da. Era chiar aici.
Am luat-o şi le-am dat şi ursuleţilor câteva pastile.
Scumpo, nu ai voie să umbli cu lucrurile lui tati, ai înţeles?
Că nici tati nu umblă cu păpuşile şi ursuleţii tăi.
- Deci unde e cutia? - Hai să-ţi arăt.
Bine.
Azi nu a fost prea rău, nu?
A făcut un duş, fără incidente.
Mi-a povestit câte ceva despre bunica.
Cu multă claritate.
Multe detalii.
Poate ar trebui să notezi toate astea,
pentru atunci când...
Nu e uşor, aşa-i?
A o boală cumplită.
De fapt mă refeream la noi doi.
Nu a fost niciodată uşor,
dar părea mai uşor atunci când intervenea ea,
cum ştia ea.
- Mă duc sus să mă culc. - Ba nu.
Rămâi, tată.
Hai să vorbim.
Despre ce?
Despre lucrurile pe care nu le-am discutat niciodată,
cu alte cuvinte, cam orice.
Sunt frânt, a fost un du-te-vino azi la unitate.
Chiar atât de teamă îţi este?
Bine, să vorbim.
Keela, tati începe să se enerveze rău. Unde sunt pastilele?
Le avea "Domnul Bailey".
Se pare că nu le mai are. Deci unde sunt?
- Poate sunt sub pat. - M-am uitat sub pat, Keela.
- Poate sunt acolo. - Am spus că m-am uitat deja sub pat!
Dacă vrei să mă mai uit o dată, mă mai uit o dată. Nu sunt aici.
Mă pot uita sub fiecare cm din camera asta.
Asta vrei, Keela? Asta vrei?
Ce frumos e azi oraşul!
Mă refer la aer... De unde vine aerul ăsta?
Cred că din Canada. E aşa curat şi proaspăt...
Ce faci?
- Mă gândeam.... - La ce?
Mai ştii incendiul ăla de la apartamentul prietenei tale?
- Ai ceva să-mi spui? - Ce să-ţi spun?
- Nu ştiu... Cum a început. - Nu ştiu...
Stăteam acolo şi deodată am simţit fum şi...
Ştii care-i treaba? Oamenii spun tot felul de lucruri despre tine.
Trei incendii în apartamentele prietenelor. Ce înseamnă asta?
Unul în cadă? Să fim serioşi!
- Credeam că eşti sinceră cu mine. - Chiar sunt.
Ba nu eşti.
Bine, eu l-am provocat pe cel din cadă.
Mă simţeam singură, Sean.
Nu mai fac niciodată!
Mă bucur să aud asta. Dar ştii ce? Nu pot...
Nu ne mai putem vedea.
Fapta ta contrazice tot ce însemn eu.
- Am spus că nu mai fac. - Nu, nu-i nimic.
Îmi pare rău. Credeam că avem...
- Sean, îmi pare rău. Uite, nu au existat victime. - Da...
Nici o victimă. Sean, haide... Nu fi aşa.
Nu mă voi mărita şi nu voi face copii niciodată.
Tocmai ţi-ai făcut tatăl foarte fericit, scumpo.
Am crezut că mătuşii Sheila i se va sparge o venă chiar acolo, în stradă.
Mda... Nu te mai gândi la mătuşa Sheila.
A ieşit din peisaj.
M-am plictisit.
Aş face nişte tumbe, să te distrez,
dar momentan sunt puţin ocupat să conduc.
Nu dura aşa mult când conducea mama.
Trage un pui de somn.
- Sunt prea plictisită să dorm. - Ce-o să ne mai "distrăm"...
- Ce? - Am zis că sunt plictisit.
Ne mai aduci două băuturi? Merci.
- Deci te-ai operat... - Da, şi m-am simţit mai bine.
În ce priveşte sănătatea, nu cred că m-am simţit vreodată mai bine.
Mă cam surprinde ce zici,
pentru că nu prea pari fericit că ai primit o nouă şansă.
După ce am ieşit din spital, toate s-au dus de râpă.
- M-a părăsit nevasta. - Îmi pare rău.
Pe de o parte o înţeleg.
Amândoi am crezut că e posibil să mor,
aşa că relaţia noastră s-a schimbat.
"Planul" era ceva de genul: ea urma să aibă grijă de mine,
după care eu voi muri, iar ea urma să cunoască pe altul.
Iar faptul că nu am murit a cam încurcat planurile.
Dar ea a respectat în continuare "programul" iniţial.
- Da...da... - L-am cunoscut pe tipul respectiv.
Am stat de vorbă cu amândoi, am băut ceva...
- Cred că sunt fericiţi. - Ce ciudat!
Şi nevastă-mea m-a părăsit recent pentru altul,
iar eu am stat şi am băut cu el.
Ciudat.
- Las-o baltă. - Ce?
Problemele tale cu nevastă-ta...
poate sunt din cauza măduvei mele.
Poate e blestemată sau ceva.
- Nu m-am mai gândit la asta. - La naiba!
Transfuzia de măduvă...
te-a durut, nu?
Da.
- De ce? - Cred că am şi eu nevoie de una.
Ei haide... sigur vrei să mă întrebi ceva.
- Cine e fata? - Ce?
În relaţia voastră, cine e fata?
Amândoi suntem bărbaţi.
Dar probabil Steve e mai fată decât mine.
Bine. Pentru că dacă ai fi fost tu fata...
mi-ar fi fost foarte greu.
De ce crezi că eşti... Ce crezi că te-a făcut să devii...
Homosexual?
Da.
Cred că aşa m-am născut.
Nu-mi dau seama dacă am făcut eu ceva...
care te-a făcut să devii astfel.
Nu. Nu. Sunt aşa cum m-am născut.
Nu e vina ta, tată, nu-ţi face griji.
Aşa mă gândeam şi eu.
Dacă ar fi să pot alege
măduva oricui din lumea asta,
din toată lumea, atentie...
ar fi a ta.
Sau a lui Ellen DeGeneres.
De ce a lui Ellen DeGeneres?
Pentru că e haioasă.
Trebuie să plec. Plăteşte tu aici şi hai să mergem.
Bine.
Bine. Consumaţia mea face 7.50, restul e a ta.
Ce vrei să spui? Vrei să plătesc eu? Tu m-ai invitat la băutură.
Corect, o băutură. Plătesc o singură băutură.
- Ai înţeles? Aşa stă treaba. - Stai, stai, stai.
Glumeşti, nu? Doar ştii cine sunt eu, nu?
Sunt tipul care ţi-a donat măduvă, îţi aminteşti?
- Îţi sună ceva cunoscut? - Da... Poate nici nu voiam măduva ta.
Poate nevastă-mea m-a lăsat din cauza măduvei tale.
Ai înţeles? Măduva ta întinată.
- Dă-mi-o înapoi! - Ce?
Dă-mi înapoi blestemăţia de măduvă! O vreau înapoi! Dă-mi-o!
Dă-mi măduva înapoi!
- Dă-mi-o înapoi! - Nu te mai apropia de mine!
E măduva mea acum, dobitocule!
- Dacă te mai apropii de mine, sun la poliţie! - Du-te şi sună!
Unde erau poliţaii când aveai nevoie de măduvă?
Ratatule! Poţi s-o păstrezi!
Sta-ţi-ar în gât!
Nu cred că e suficient,
dar ştii... sunt pompier.
Când erai mic, mă gândeam
cum vei fi când vei creşte.
Credeam că vei fi altfel.
Un tip obişnuit, cu care să pot merge la un meci, ştii?
Îmi place sportul. Mi-ar plăcea să merg cu tine la un meci.
Cred că am pierdut mult timp visând la cum vei deveni.
Să zicem că nu ai devenit ce credeam eu.
Uită-te la mine, tată.
Poţi rămâne blocat în ce visai acum un milion de ani,
sau poţi începe să inetracţionezi cu mine,
să te porţi ca un tată.
E greu să renunţi la visuri, ştii?
Ştiu.
Am şi eu visurile mele.
Visez să te aud spunându-mi că eşti mândru de mine,
să mă îmbrăţişezi ca atunci când eram mic,
şi mi se umplea nasul de sudoare, fum
şi colonie.
Visez să-mi spui că mă iubeşti,
că te interesează viaţa mea
şi că vrei să faci parte din ea.
Poate amândoi ar trebui să încetăm să mai visăm.
De ce? Pentru că nu se vor împlini niciodată?
Mi-aş dori să pot... accepta...
E prea mult.
Ştiu.
Ţi-am zis să te duci la culcare.
Eşti supărat pe mine.
Normal că sunt supărat pe tine! Acum taci şi culcă-te!
Ascultă...
Mă simt prost pentu toată situaţia asta.
Nu am avut nici o clipă intenţia să te târăsc şi pe tine în toată problema asta.
Din păcate, chiar nu am avut de ales.
Ştii, mama ta...
Toată chestia asta a fost ideea ei. Ascultă...
Dacă nu mă întorc în 10 minute, înseamnă că s-a întâmplat ceva.
Dacă ăsta e cazul, iau copiii, ies pe uşa laterală,
şi o tai prin pădurea din spatele şcolii.
E o benzinărie la o stradă mai jos şi încă 2 după aceea.
Ne întâlnim acolo în 15 minute. Şi asigură-te că nu te urmăreşte nimeni. Ai înţeles?
- Da. - Bine. 15 minute, da?
Am priceput.
Asta-i fata mea!
Două străzi mai jos...
Stai.
O stradă mai jos şi două mai încolo.
- Bună ziua. - Te pot ajuta?
Mă numesc Colleen Gavin. Fratele şi sora mea învaţă aici,
şi au uitat să-şi ia medicamentele azi-dimineaţă.
M-a trimis mama să mă asigur că le-au luat.
Sigur. O clipă.
Era o stradă mai sus şi una mai încolo? O stradă mai sus.
Două străzi mai sus...
Tată!
- Ce faceţi? - Mi-a fost dor de tine!
- Şi mie! - Se pare că suntem toţi.
Gata, copii, trebuie să plecăm.
Puneţi-vă centurile de siguranţă. Comportaţi-vă normal.
- Comportaţi-vă normal, da? - Tată, a fost super!
Keela, scumpo, haide! O să întârzii la muncă.
Keela?
Taxi!