Hei! Ce faci?
- Ce ţi se pare că fac? - Hai, omule...
E a şaptea amendă pe care o primesc în ultimele 10 zile.
N-ai văzut ce scrie? Sunt pompier. Şi eu sunt în serviciul public.
Nu în acelaşi domeniu ca mine.
Haide, prietene. Am doi fraţi poliţişti.
- Da, şi eu am un văr pompier. - Oh, serios? Cum îl cheamă?
Joe.
Ar trebui să fim prieteni. Amândoi suntem irlandezi. O specie pe cale de dispariţie.
- Eu sunt evreu. - Cum?
Sunt evreu.
E nostim. Arăţi ca un irlandez. Eu doar...
Ştii care e diferenţa între vinovăţia unui irlandez şi cea a unui evreu?
- Care? - Whisky-ul.
Ascultă... Sunt pompier de 20 de ani. Am pierdut 60 de colegi pe 11 septembrie.
Ziua aia de 11 septembrie a fost acum 4 ani, campionule.
Împacă-te cu ideea. Timpul vostru a trecut. S-au scris cărţi despre voi,
lumea v-a pus pe un piedestal, şi ce s-a întâmplat?
Se dovedeşte că nu sunteţi chiar nişte eroi,
că unii dintre voi trag pe nas cocaină şi participă la orgii,
că unii dintre voi nu sunt altceva decât nişte beţivi depresivi,
pe marginea unei prăbuşiri mentale complete şi totale.
Americii nu-i place când lucrurile se complică, prietene.
Dobitocule... Şut!
La naiba!
Nu-l vreau aici.
Ştiu că nu, dar e cel mai bun pompier alături de care am lucrat vreodată.
- Avem nevoie de tipul ăsta. - Ca de o gaură în cap.
Avem o grămadă de oameni talentaţi, dar niciunul nu are curajul lui Tommy.
- Gavin are curaj. Şi o gură blestemată. - S-a lăsat de băut.
- De când? - De acum două zile.
- Două zile întregi? - Nimeni nu a spus că Tommy e perfect.
- Oricine poate greşi. - Şi eu aş greşi dacă l-aş lăsa înapoi.
Asta nu se va întâmpla, băieţi. Nu vă mai obosiţi.
- La dracu', Ron... - Am spus că asta nu se va întâmpla.
Un pui de somn?
Doamne, omule, am...
N-am mai citit atât de când eram în liceu.
De fapt, n-am citit nicio carte în liceu. Asta arată cât mi-e de greu acum.
Ce se întâmplă? E din cauză că ne aflăm pe o insulă? Că suntem înconjuraţi de apă?
- Nu e niciun incendiu. Ce se petrece? - A fost puţină linişte.
- Da... - Salut, bÄƒieÅ£i.
Ca sÄƒ ajung aici, merg cu maÅŸina o orÄƒ ÅŸi jumÄƒtate - douÄƒ ore.
Dorm 3 ore, apoi fac până acasă 2 ore şi jumătate.
- E o nebunie. - Ai fi putut lua feribotul.
- Fă-mi o favoare. - Ce anume?
Dacă mă vezi vreodată pe feribot, trage-mi un glonţ în cap. Bine?
Tom, ştiu că nu se compară cu ceea ce aveai în oraş.
- Dar avem şi aici ceva acţiune. - Un supermarket a ars la 1 km de aici.
- Când? - Eram la gimnaziu atunci.
- L-ai întrebat? - Nu.
- Ce anume? - Cânţi?
Cum?
Ai... Ai cântat vreodată?
- Vreun cântec, ceva. - Dacă ştii să cânţi, ai fi de mare ajutor.
- E pentru concursul naţional. - Despre ce vorbiţi?
- Concursul de cvartete ale pompierilor. - Da, e o întrecere importantă.
Cvartetul nostru a participat în ultimii patru ani.
- Ni se spune Smoketeers. - Trebuia să fie Smoke-Eaters,
dar oamenii l-au pronunţat altfel, aşa că am adoptat şi noi numele.
Credeam că avem o şansă mare anul ăsta. Dar vocalistul nostru, Bill Kelly -
- Lucrează în tura cealaltă. Voce superbă. - A avut o altercaţie într-un bar împuţit.
- Hei! - Scuzaţi-mă.
A primit o lovitură în gât. Acum nu mai poate cânta.
Concursul e peste două zile. Suntem la ananghie.
- Cântăm "Coney Island Baby." - Printre altele.
Tu ar trebui să cânţi refrenul, deci trebuie să ştii doar melodia.
E uşor. Fără armonie.
Bine, eu o să mă duc sus
şi o să vă las pe voi trei să vă faceţi de cap.
- Încă o zi, încă 27 de cenţi. - Primim o mărire?
Ce mai face Jeannie?
Bine. Destul de bine.
Începe să dea rateuri spre sfârşitul zilei,
dar dimineaţa şi la amiază se comportă ca şi cum nimic nu s-a schimbat.
Spune-i că mă gândesc la ea.
Mulţumesc, Kenny.
- Da? - Salut, eu sunt.
- Ce mai faci? - Super.
Mi-a luat o oră şi un sfert să trec de dimineaţă peste podul Verrazano.
L-aş arunca în aer, dar cred că teroriştii ar revendica ei atentatul.
- Vreo veste despre Janet şi copii? - Nu.
- Am un frate şi un văr care se ocupă de asta. - Îi vei găsi.
- Da. Ce veşti ai? - Nimic încă.
- Iisuse, Lou... - Am vorbit cu Perrolli.
- Şi ? - Şi va fi foarte greu.
- Dar lucrăm la asta. - Dobitocul...
El e cel care trebuie să ia o hotărâre.
- Şi tipul cel nou? Nu scăpaţi de el? - Mă îndoiesc.
Eu cred că tipul e cam prefăcut, dar toţi ceilalţi l-au simpatizat imediat.
E ca o muiere. Poate vorbi cu oricine despre orice.
Cred că bretonul tău are lungimea potrivită.
- Nu crezi că îmi face faţa prea pătrată? - Nu.
Te-ai gândit vreodată la o coafură gen Dorothy Hamill?
Exact la asta m-am gândit şi eu!
Stai o clipă. Nu crezi că aş arăta ca o lesbiană?
- N-ai putea niciodată să arăţi aşa. - Oh, Sully...
Iar tipul poate găti orice. E un geniu în bucătărie.
Prăjitură de somon cu sos de mărar.
File de porc, sos de mere şi varză de Bruxelles, rumenite în ulei de măsline.
Friptură de vită înăbuşită în vin de Porto şi "haricot vert".
"Haricot vert"? Ce dracu' e asta?
Nu ştiu. Mie mi s-a părut a fi fasole verde.
Nu vom scăpa niciodată de tipul ăsta. Mai mult decât atât.
E coproprietar al unui teren de paintball în Long Island.
Acum câteva săptămâni, a dus acolo toată echipa. Au fost încântaţi.
Rahat... Deci, care-i planul?
Jerry a zis că va da câteva telefoane, poate trece peste capul lui Perrolli.
Trebuie să faceţi ceva. Îmi pierd minţile aici. Ştii şi tu, Staten Island...
Alaltăieri noapte, unul dintre băieţi a aprins două chibrite din greşeală.
A fost cel mai mare foc pe care l-au văzut tipii ăştia. Jur pe Dumnezeu.
Unde eşti? Vrei o cafea?
Nu. Sunt în întârziere. Te sun mâine.
- Ne vom gândi la ceva. - Mulţumesc.
Mincinosule... Nu-i adevărat.
Mike, ce cauţi aici?
- Surprinsă? - Da.
- Pot să intru? - Hm...
Ai putea. Nu sunt sigură cât de confortabil se va simţi toată lumea.
Toată lumea?
- Walt e aici. - Cine e Walt?
- Prietenul meu. Credeam că am discutat. - Ce vrei să spui?
Ţi-am zis că probabil voi începe să ies cu Walt. N-am vorbit despre asta?
Cred că n-am înţeles... exact ceea ce voiai să spui.
Păi... asta e problema, nu?
Aşadar, îmi dai papucii?
Am petrecut clipe frumoase. Ne-am distrat amândoi.
- Dar a durat destul. - Faci o mare greşeală.
Sunt un tip arătos. Sunt într-o formă grozavă.
Sunt pompier în New York, Theresa!
Pot avea orice tipă vreau!
Atunci asta ar trebui să faci.
Oh, Doamne. Da?
- Tommy, aici Teddy. Ce faci? - Mă simt nemaipomenit.
Sunt blocat în trafic de juma' de oră.
- Ai veşti de la tatăl tău? - E în Irlanda, din câte ştiu eu.
Nu, nu e. N-ai primit cărţile poştale?
Corespondenţa mea s-a dus naibii. M-am mutat.
La început a fost Irlanda, apoi Franţa, apoi Germania.
Mi-a trimis o poză cu el rezemat de Marele Zid!
- Din China? - Nu, din Peru.
Normal că din China! Câte Mari Ziduri există?
Doar unul. De-aia i se spune aşa. Stai o clipă.
Încercând să depăşeacă pe exterior... Hai, 73! Hai!
- Hai, târfă împuţită! - Teddy?
- Surfs câştigă la o lungime distanţă. - Oh, rahat!
Salut.
- De unde are bani pentru atâtea călătorii? - Tocmai asta e.
Am primit azi o scrisoare, în care era şi o poză cu el şi o chinezoaică.
Nu vreau să împrăştii eu zvonuri, dar se pare că e întreţinut de ea.
Ştii ceva, Teddy? E prea bătrân ca să fie considerat întreţinut,
chiar şi de către Bette Davis, care e moartă de vreo 10 ani.
- Ai înţeles? - Ai nişte bani?
- Ce? - Datorez o sumă destul de mare.
Doamne, Teddy. La dracu'!
Încep să fiu cam strâns cu uşa. Poţi face ceva să mă ajuţi?
- De cât ai nevoie? - 26,000.
Îmi pare rău. Cine e la telefon?
Ascultă, trebuie să plec. Te sun mai târziu, când pot vorbi în siguranţă.
Bună. A adormit puţin după 8:15.
S-a mai înmuiat. N-a trebuit să-i citesc decât două poveşti.
- Şi fără cântecel? - Ba sigur că da.
Asta se subînţelege. Cum a mers la kinetoterapie?
- Ca de obicei. Pot să-ţi dau nişte bani? - Oh, nu, te rog.
Nu vreau să stricăm lucrurile.
Noapte bună.
Ce faci?
Mă las dus de val.
Nu cred că e o idee bună...
De ce? Cu cât te apropii, cu atât e mai bine.
Ah, Franco, nu.
Trebuie să-ţi arăt recunoştinţa mea, nu?
Ai fost atât de bună cu mine şi Keela... Cred că e timpul să-ţi întorc serviciul.
Vrei să-ţi spun ce se va întâmpla?
Da, te rog. Îmi plac femeile care preiau controlul.
Ai fi foarte drăguţ şi nostim şi extrem de atrăgător,
mi-ai zâmbi frumos până m-aş culca cu tine,
ceea ce până la urmă aş face, pentru că eşti un adevărat armăsar
şi eu sunt cam lipsită de aşa ceva în ultima vreme.
Sună bine până acum.
Dar în cele din urmă, voi vrea mai mult de la această relaţie.
Ştii tu, faptul că sunt femeie şi tot restul.
Şi sunt atât de bună la pat,
încât vei încerca, pentru prima oară în viaţă, să ai o relaţie serioasă.
Te vei schimba pentru mine, Franco, dar apoi mă vei respinge,
iar eu te voi respinge pentru că tu m-ai respins.
Curând, nu vom mai suporta să fim amândoi în aceeaşi cameră,
nicidecum să ne lăsăm corpurile să se întâlnească.
Dar trebuie să fim în aceeaşi cameră, fiindcă lucrăm împreună.
Aşa încât, dacă nu cumva unul dintre noi nu moare într-un incendiu
ori se mută, ori îl omoară pe celălalt,
vom fi forţaţi să ne amintim mereu eşecul îngrozitor
al unei relaţii care a început cu mâna ta atingându-mi haina.
Dar tu decizi, armăsarule.
Ne vedem mâine.
Isteţ băiat...
E trecut de 11, Tommy.
Da, ştiu. Am avut puţină treabă şi... Ştii tu...
- Nu puteai să mă suni? - Am vrut să sun, apoi mi-am închipuit...
Ţi-ai închipuit că te voi aştepta, ceea ce am şi făcut.
Hai să nu facem din ţânţar armăsar.
Mă duc să mă culc.
Ţi-am adus nişte supă de pui... pentru copil.
Pentru copil?
Cred că e prima dată când foloseşti cuvântul "copil."
Nu e prima dată. Ce tot spui? Folosesc tot timpul cuvântul.
Nu, nu, nu. Nu! De obicei întinzi degetul spre stomacul meu şi întrebi "Cum merge?"
Cum merge?
Mă cam doare stomacul. De fapt, nu mă simt bine.
Aşa că nici vorbă de sex. Poţi să pleci acasă.
M-am lăsat de băut.
Cum?
M-am lăsat de băut. Am fost la o întrunire. De-asta am întârziat.
Întârziasem aşa de tare, că m-am gândit să mă duc direct acasă.
- Te-ai lăsat de băut? - Da.
Acum trei zile.
Numai că eram cam ameţit,
aşa că n-am vrut să fiu singur în seara asta.
Te-ai lăsat pentru noi... pentru mine şi pentru copil?
Da, da.
Deci sexul oral iese din discuţie sau...
Glumeam.
Sheil... Sheila?
Nemernicule!
Ticălos infidel!
Jeannie, pentru Dumnezeu, ce naiba faci?
Sunt soţia ta. Cum ai putut?
Ce-am făcut? Despre ce vorbeşti?
Helen Bradley! Cea mai bună prietenă a mea!
Ştiu ce e între voi!
Helen Bradley... S-a mutat din statul ăsta acum 20 de ani.
- Despre ce dracu' vorbeşti? - Ticălosule!
Jeannie, pentru Dumnezeu, dacă mă mai loveşti o dată...
Sheil?
Salut, eu sunt.
Da, ştiu că e devreme. Vreau să vorbim.
Cine te crezi, să-mi dai mie papucii? Nu, lasă-mă să vorbesc.
Nu mă părăseşti tu pe mine. Eu te părăsesc.
Te părăsesc căci eu sunt bărbatul, iubito,
iar tu eşti o târfă grasă, dezgustătoare,
care nu şi-o va mai pune niciodată cum trebuie!
Cum trebuie, cum nu trebuie... Nu asta e ideea!
Ideea e că eşti o purcea grasă, şi ţi-am pus-o doar fiindcă mi-a părut rău de tine!
Du-te dracu, târfo!
Haide... Haide... Ridică receptorul.
- Da? - Mick, te-ai trezit?
Acum da. Puţin cam devreme, nu crezi?
Eşti garantul meu. Nu trebuie să fii disponibil pentru mine 24 de ore din 24?
Sunt onorat. Ce vrei?
- Am chef să beau ceva. - Să nu faci asta.
Parcă aud nişte voci în cap.
Simt cum mă cuprinde arşiţa, frate.
- Nu vreau decât să opresc şi să beau ceva. - Nu face asta.
Doar asta ai să-mi spui? Eu te sun ca să-ţi spun că sunt pe punctul de a bea ceva,
şi tu îmi spui doar "Nu face asta", ca în reclama de la Nike, dar pe dos?
Hai, du-te şi bea ceva, muiere ce eşti.
Grozav... Ce mai garant.
Doamne!
Ştii ceva? Te sun mai târziu. Bine? Ce dobitoc...
Incredibil...
- Tati? - Colleen?
Salut.
Rămâi la telefon. Trebuie să trag pe dreapta. Rămâi la telefon.
Da, da... Du-te dracu', dobitocule.
Nu, nu cu tine vorbeam, scumpo. Era un tip pe aici. S-a întâmplat ceva?
Am furat celularul mamei. Nu ştie că te sun.
- Unde eşti? - E atât de naşpa...
Locuim într-o căsuţă amărâtă, iar jumătate dintre lucruri nici nu le-am despachetat.
Înţeleg. Înţeleg. Dar unde eşti?
Mi-e dor de tine, tati.
Şi mie mi-e dor de tine, bine? Acum spune-mi unde eşti.
- Dacă află mama că ţi-am spus, mă omoară. - Nu-i voi spune nimic.
- Suntem în Londra. - Iisuse, în Anglia?
Londra din Ohio. Aproape de Columbus.
Poţi să vii să ne iei, tati?
Da, da. Da. Bine.
Tommy, mi-ar plăcea să te ajut, dar suntem deja la limită.
Am deja trei băieţi bolnavi de gripă.
Şefule, voi lipsi o zi, cel mult două.
- Am mâinile legate. - N-ai nevoie de mine acum.
Cea mai mare alertă pe care am avut-o de câteva săptămâni a fost de la bătrânica aia
care ne-a chemat pentru o scurgere de gaze. S-a dovedit că ea scăpa gaze...
- Haide, şefule... - Şi dacă are loc un incendiu?
- Şi dacă un asteroid loveşte Pământul? - Tom, nu pot să risc.
Singurii de aici care au liber până la noi ordine
sunt băieţii care participă la chestia aia în Ohio.
Ce chestie în Ohio?
Ştii tu, concursul de cvartete.
Aha...
- Credeam că nu cânţi. - Cine a spus asta?
M-ai auzit pe mine spunând că nu cânt?
Am mers 12 ani la şcoala catolică. Era ca la închisoare. Toată ziua cântam.
Călugăriţele îmi adorau vocea. Ziceau că am o voce de înger.
- Ce parte cântai? - Cum?
- Bas, bariton, tenor? - Oh, cântam toate părţile.
Eram un cântăreţ înnăscut.
Cântam oriunde era nevoie.
- Trebuia să ne spui mai devreme. Am găsit deja pe cineva. - Pe cine?
- Carmine. - Carmine abia poate vorbi, cum să cânte?
- Iisuse, Carmine... - N-are o voce grozavă. E prea monotonă.
Ştie toate cântecele noastre. Puştiul ne-a ajutat mult.
- Când avem spectacol... - Azile... Spitale...
Vine, aranjează lucrurile, se ocupă de echipament...
- Ce echipament? - De acord, nu e atât de mult echipament.
- Dar i-am promis primul loc rămas liber. - Ştie toate cântecele.
- Exact. - Băieţi, aici nu vorbim despre
mersul la azile şi cântatul în faţa unor oameni fără dinţi.
Asta e o competiţie importantă. Un spectacol mare.
E un concurs naţional. Puteţi câştiga trofeul.
Nu sunt sigur că există un trofeu. Nu ne-am apropiat niciodată de victorie.
Ei, oricum... E o chestie de laudă.
Nu că voi aţi vrea să vă lăudaţi cu aşa ceva.
- Am vocea de care aveţi nevoie. - Poţi să ne cânţi ceva?
- Cum? - Vrem să ne facem o idee.
- Să vedem dacă te armonizezi cu grupul. - Corect.
Mă pot armoniza. Sunt regele armoniei. Aşa mi se spunea la şcoală: "Armonie".
Tom, poţi să ne cânţi ceva?
- Acum? - Da.
- Nu sunt încălzit. - Ceva, orice.
- Da. "Silent Night". - Îmi place cântecul ăsta.
Hm... Bine.
- Bine. Nu sunt, ştii... - Dă-i drumul.
Bine, ştii...
Ce credeţi?
- Cum e? - Bine.
- E-n regulă. - Mai trebuie exerciţiu.
- Mai trebuie multă muncă. - Nu, a fost grozav, Tommy.
Mulţumesc, Paulie. Paulie se pricepe. Are ureche bună. Mersi, prietene.
- Eşti acceptat. - Super. Când plecăm?
Cum se termină tura. Mergem cu S.U.V.-ul meu. Ne va lua 6-7 ore.
Dar putem folosi timpul ca să repetăm. Ştii să citeşti o partitură, nu?
Ce crezi?
- Crezi că e pregătit? - Sunt pregătit, dobitocule.
Da. Carmine, vino aici să stăm de vorbă.
Da, du-te la plimbare.
- Lumea spectacolului. - Da, e o târfă.
- Salut, Kenny. - Salut. Uită-te la tine...
Când mai vrei să i-o pui pisicii, pune-i cizmuliţe peste gheare, ca să nu zgârie.
- Cel puţin, eu şa fac. - Îţi place, nu?
Din ce în ce mai multă distracţie cu nevasta.
M-am trezit azi-noapte în pumni.
- Avea vreun motiv? - Cică i-o pun celei mai bune prietene a ei.
- Începe să se agraveze, nu? - Da.
- Şi i-o tragi prietenei? - Doamne, Kenny! Nevastă-mea e bolnavă.
Crezi că îmi arde de alte femei? Asta crezi tu despre mine?
Îmi pare rău. Doamne!
I-am pus-o acelei prietene acum 30 de ani.
- Păi vezi? - Ea plecase pentru 3 săptămâni.
A zis că trebuie să se regăsească.
A trebuit să am grijă singur de copil.
E o poveste veche. Şi şi-a amintit asta aseară? Uimitor.
Doctorul zice că în cazul bolii Alzheimer, viaţa e ca un joc de cărţi.
Ai cărţile pe masă, dar nu poţi controla felul cum sunt împărţite.
Salut, băieţi.
Ce mai faci, puştiule? Ce-ţi face umărul?
Destul de bine. Sunt aproape 100% gata.
Mă întrebam dacă nu ştiţi un loc în apropiere unde găsesc aşa ceva.
- Vicodin. Ai chef de distracţie. - Da...
N-am neapărată nevoie de ele. Numai că durerea reapare din când în când.
Nu poţi. Ai luat deja de două ori pe aceeaşi reţetă.
- Şi? - Îţi trebuie o reţetă nouă.
Ori te duci la doctorul tău, ori le faci o vizită vracilor de la cabinetul medical.
- Au aşa ceva acolo? - Nu la fel de bun, dar ceva asemănător.
- Doar ţine minte să împarţi cu prietenii. - Doar mă ştii. Mulţumesc.
Franco, nu ştiu ce sentimente mai ai faţă de Tommy,
dar încercăm să-l aducem înapoi.
- Tipul ăla aproape m-a omorât, şefule. - Sunt conştient de asta, Franco.
Normal, doar te-am avertizat că aşa se va întâmpla.
Acum, din cauza lui am păţit asta. Am un umăr paradit, 3 luni de durere cruntă...
- Franco, vrea doar să-ţi vorbească. - Despre ce?
- Te întâlneşti cu el? - Mă mai gândesc.
Bună dimineaţa, băieţi. Faimoasa pâine de banane a lui Sully! Veniţi şi luaţi.
- Cretin... - Da.
Dar e pâine de banane...
- Salut. - Salut.
- Ce mai faci? - Bine.
Da? Cum mai... Cum mai merge cu... Cum o cheamă?
- Cine? - Ştii tu.
Oh... I-am dat papucii.
- Serios? - Da, ieri.
În sfârşit! Excelent. Bate palma!
Mersi, frate. Trebuie să-ţi spun că n-am înţeles deloc relaţia asta.
- Parcă ai fi înnebunit. - Da, aşa a fost.
Dar acum ţi-ai revenit, nu? Bate palma încă o dată.
În cazul ăsta, ascultă. Am cunoscut o tipă zilele trecute, la o sală de fitness.
E instructor de spinning, ce-o mai fi şi asta. Oricum, un corp splendid.
- Sună bine. - E a mea.
Dar are o prietenă care e topită după pompieri
şi a zis că dacă îi fac rost prietenei sale de o întâlnire,
chestia asta ne va ajuta pe noi doi să trecem la etapa următoare.
- Care e etapa următoare? - Etapa sexului oral.
- Oh, îmi place etapa asta. - E cea mai tare etapă.
Oricum, Franco nu vrea să se bage. Încă îl mai reţine chestia aia,
cicatricea de pe gât, parcă ar fi din "Fantoma de la Operă".
Dar nu contează, căci te am pe tine, nu? O s-o sun.
- Eşti liber diseară? - Da, da, sunt liber, frate.
Stai aşa. Trebuie s-o sun.
Glumeam. Încă o dată!
- Am luat tot? - Tot... geci, pălării, diapazon.
- Va fi nemaipomenit. - Am cerut eu deja locul din faţă.
Dă-te la o parte.
În maşină nu se fumează.
Da, va fi nemaipomenit...
- Da? - Bună, iubitule.
Nu pot să vorbesc acum, bine?
Bebeluşul ar vrea ca tati
să-i mai aducă nişte supiţă.
Crezi că tati ar putea să mai aducă nişte supiţă?
Ar fi bine ca bebeluşul să fi zis asta, pentru că dacă e ideea ta,
tati va veni acasă şi îţi va trage una drept în faţă, bine?
Aş vrea să te văd încercând.
Scumpo, chiar trebuie să te las. Trebuie să păstrez linia asta liberă.
Vezi? Trebuie să plec.
- Aşteaptă. Când vii? Sunt tare supărată. - Sheil...
Unul dintre cretinii mei de vecini a aruncat cu o sticlă de lichior
în statuia mea cu Fecioara Maria, din grădină.
- Oamenii ăştia sunt bolnavi! - Pa-pa.
- Oh, nu, nu! - Johnny, ce mai faci?
- Tommy, ai vorbit recent cu unchiul Teddy? - Am vorbit ieri. De ce?
Nişte prieteni de-ai lui au văzut cum câţiva tipi
l-au băgat cu forţa într-o maşină, lângă o casă de pariuri.
Rahat. Mi-a zis că datorează nişte bani.
Nu-mi miroase prea bine. O să fac nişte cercetări.
Bine. Ascultă, am un fir despre Janet şi copii.
A sunat Colleen. Sunt în Ohio, iar eu plec acolo chiar acum.
- Johnny? - E grozav, Tommy. Trebuie să plec.
Dar... Nemernicul...
- Gata? - Da, sunt gata.
- Va fi excitant. - Deja simt asta în pantaloni.
Băieţi?
- Sună destul de bine. - Avem 5 ore. Cred că ne vom armoniza.
Nu, să nu ne obosim prea devreme. Cred că sună bine.
Tommy e lipsit de expresivitate.
Cine te-a întrebat pe tine, cărăuşule?
- Să mai încercăm o dată. Haideţi. - Da?
De ce ţi-a luat atâta timp să mă suni înapoi?
Unde eşti? Notează!
Repede! Haide.
- Unde te duci? - Ţi-am spus că e ceva personal.
Spune-mi te rog că e benzină suficientă. Cât ia chestia asta, 14 litri la sută?
- Avem nevoie de tine, Tommy. - Mă voi întoarce la timp, Sal.
- Nu-ţi fă griji. - Bine! Du-te! Cui îi pasă?
- Sal... - Oricum n-avem nicio şansă. Suntem pe nicăieri.
- Nu e aşa! - Tu nici măcar nu faci parte din grup!
Ştiţi ce se va întâmpla. Ca în ultimii patru ani. Câştigătorii sunt aceiaşi.
Cvartetul Alarmei de la ora Cinci din Denver, Cowboy-i d-nei O'Leary din Chicago,
Red Hot Papas din Kansas City... ne vor zdrobi!
- Poate că e din cauza numelui nostru. - Taci!
Nu, prieteni. M-am tot gândit. Ce ziceţi de asta? "The Pole Smokers".
Sună mai bine.
- Doamne... - Ce faceţi, băieţi?
Uitaţi-vă la voi. Staţi în parcarea unui hotel, ca nişte nătărăi.
Haideţi! Staţi drept. De unde venim noi?
Din New York, nu? Cel mai mare oraş de pe planetă.
- Corect. - Şi pe cine reprezentăm?
- Cea mai mare secţie de pompieri. - Aşa e.
Aşa e. Să ne purtăm ca atare. Da?
- Da. - Îi putem bate pe tipii ăştia la orice...
fotbal, hochei, chiar şi la chestii din astea muiereşti cum e cântatul, corect?
Aşa e. F.D.N.Y.
F.D.N.Y.! F.D.N.Y.! F.D.N.Y.!
F.D.N.Y.! F.D.N.Y.!
F.D.N.Y.! Dacă nu mă întorc la timp, puştiule, intri tu.
Garrity, ia-l pe puşti şi fă o cercetare începând cu ultimul etaj.
- Să mergem, puştiule. - Batalionul 15 către Manhattan, raportez un incendiu.
Lou, ia-l pe Sully şi mergeţi şi căutaţi la etajul de deasupra incendiului.
- Vii cu mine? - Aş fi onorat.
Franco, ia primul etaj şi subsolul. Ia-o pe fată cu tine.
- Nu văd nicio fată prin preajmă. - Îţi trebuie mai multă atenţie, dulceaţă.
Mişcă-ţi fundul! Batalionul 15 către Manhattan, raportez un incendiu.
Avem un incendiu la etajul doi, cu flăcări care ies prin două ferestre.
62 O.V., Batalionul 15, căutarea secundară e negativă.
Deci care-i treaba? De ce nu-mi spui ce s-a întâmplat?
M-am dus la ea acasă şi am mai băut nişte beri.
- Ai marcat? - A fost aşa simplu... Era călare pe mine.
- Frumos. Te mai întâlneşti cu ea? - Nu ştiu.
- Mi s-a părut tare. - Era aşa slabă, parcă ar fi fost bolnavă.
Mă tot gândeam la copiii ăia înfometaţi din Etiopia pe care-i vedem la televizor.
Avea nişte picioare atât de subţiri...
Când ne-am pus-o, şoldurile ei parcă mă tăiau. M-a durut.
Parcă eşti o muiere, să ştii.
Frate, mi-a fost frică să mă urc pe ea. Mi-era teamă să nu-i pocnească oasele.
Mă sperii. Nu vreau să aud că nu vrei să faci sex cu o tipă slabă.
- Vrei încă una grasă? - Nu.
- Slavă Domnului! - Nu încă una...
- Ce? - Nimic.
Nimic de semnalat. Se pare că a fost ceva electric.
Davey, du-te şi fă raportul. Vino o clipă.
- Ce s-a întâmplat? - Am aflat ceva despre Perrolli.
Cu tot rahatul ăsta care se petrece încercând să-l aducem pe Tommy înapoi,
m-am gândit că ar fi bine să ştim câteva chestii murdare despre ticălosul ăsta.
- Ce fel de chestii murdare? - O fiică ilegitimă.
- Drace! - Nimeni nu ştie, mai ales nevastă-sa.
- Vorbim aici de şantaj. - Prea dur?
Nu, e grozav. Îmi place doar să ştiu dinainte, ca să mă bucur pe deplin.
Batalionul 15, aici Manhattan. Care e situaţia voastră?
Batalionul 15 către Manhattan, ne pregătim să ne întoarcem.
Haideţi înăuntru!
- Salut, copii. - Tati! Tată.
Bună, scumpo. Oh, hei, hei, hei!
- Tati! - Salut!
- Mi-a fost atât de dor de tine. - Şi mie.
Mami, a venit tata! Noua noastră casă e mică şi întunecată.
Şi miroase ciudat.
Nu vă faceţi griji. Strângeţi-vă lucrurile. Mergem acasă.
- Bine? Grăbiţi-vă, copii. Strângeţi totul. - Aşteptaţi-mă înăuntru.
- Împachetaţi totul. - Cum ne-ai găsit?
Johnny ţi-a urmărit tranzacţiile cu cardul.
- Serios? - Da.
Nu mi-am folosit cardul de trei luni.
Nu-mi vine să cred. Oricum, du-te şi strânge-ţi lucrurile. Mergem acasă.
- Aşa, pur şi simplu? - Totul e-n regulă, Jan?
Da, eu...
Steve, el e Tommy, fostul meu soţ. Steve e pompier în Columbus.
Ce mai faci?
- Pot să vorbesc cu tine? - Spune.
În maşină, Jan.
Mă întorc imediat.
Şi eu am avut tunsoarea asta... în 1975.
Incredibil. Al dracu' de incredibil.
Chiar credeai că vei scăpa aşa uşor?
Probabil că nu, dar m-am gândit să încerc.
Îmi iei banii, îmi iei copiii,
- vinzi casa pe care eu am cumpărat-o... - Pe care noi am cumpărat-o.
Eu am cumpărat-o. Am cumpărat-o cu sângele meu, cu sudoarea mea, bine?
- Iar discursul ăsta... - Ţi-aş putea ţine mai multe discursuri.
Ştii că puteam pune să fii arestată?
Fă-o, Tommy, dacă aşa te vei simţi mai bine.
- Ţi-ar sta bine la închisoare. - Cel puţin aş fi departe de tine.
Lasă-mă să-ţi spun ceva.
Nu există loc în care să scapi de mine! Bine?
Ai străbătut jumătate de ţară şi tot te-am găsit.
Trăieşti cu un ţărănoi cu chică? Nu vreau un tip ca ăsta lângă copiii mei.
Christoase! Iar culmea ironiei e că tipul e un împuţit de pompier,
după atâţia ani în care mi-ai spus cât de mult urăşti slujba asta, că m-a schimbat,
- că ea era totul pentru mine. - N-a fost vorba despre slujbă.
Niciodată. A fost vorba despre tine! Despre tine!
Te rog, lasă-ne în pace.
- Aşteaptă... M-am lăsat de băut. - Iar?
De data asta e ceva serios. Chiar mă las.
Ca să fiu cinstit, am trecut printr-o perioadă dificilă după ce aţi plecat voi.
Am avut câteva evenimente.
Aproape că... am zburat de pe planetă.
Fără voi nu sunt bun de nimic.
Am nevoie... Am nevoie... Am nevoie să vă întoarceţi acasă.
Şi Sheila?
A fost o greşeală. Nu mă mai întâlnesc cu ea. Pot... Pot rezolva asta.
E gravidă în trei luni. Cum o să rezolvi asta?
Nu ştiu. Trebuie să mă gândesc. Am nevoie de ceva timp.
Să rezolvăm acum problema noastră, bine?
Ascultă... Du-te şi strânge-ţi lucrurile.
Ia copiii. Să mergem acasă şi s-o luăm de la început.
Bine, Tommy, trebuie să mă gândesc.
Haide...
- Dă-mi 15 minute. - Da, desigur.
Unde dracu' e?
La dracu', Tommy! Haide!
Jan?
Ce se întâmplă?
Janet?
- Salut. - Cauţi pe cineva?
O caut pe Janet. A zis că va fi gata în 15 minute.
- Janet nu mai e aici. - Dă-te la o parte, dobitocule.
E la ea acasă. Două străzi mai încolo, în partea aia.
A plecat cu copiii pe uşa din spate, s-a dus acasă
şi a pus în maşină tot ceea ce a putut strânge în 10 minute.
- Maşina ei e aici. - Asta e maşina mea.
Le-a spus copiilor că se vor întâlni cu tine la hotel.
Înainte să-şi dea ei seama ce se petrece, vor fi la 50 de kilometri de aici.
- Îţi rămân dator, prietene. - Ce vrei să spui?
De parcă mi-aş fi dorit o relaţie pe termen lung cu o gagică cu trei ţânci după ea.
- Dă-te din calea mea! - Hei, hei!
Nu face asta.
Nu vreau să mă bat cu tine, prietene.
Bine, vino încoace! Vino, băiete!
- Gata, gata! - Spune că te dai bătut!
- Ce? - Haide! Spune!
- Nu mă dau bătut. - Ba da... Spune-o!
- Nu mă dau bătut. - Dă-te bătut! Dă-te bătut, dobitocule!
- Bine. - Ce bine?
- Mă dau bătut. - Cum?
- Mă dau bătut! - Nu te aud.
Am spus că mă dau bătut!
Dacă mai vrei o porţie, eşti oricând binevenit.
Cretinule...
Încântat de cunoştinţă, dobitocule.
Bună, Theresa. Eu sunt.
Am vrut doar să sun şi să-mi cer scuze
pentru ceea ce am spus ultima dată când am sunat.
Am fost complet deplasat, n-am vrut să spun toate lucrurile alea.
Am... Am ieşit cu altcineva aseară,
dar tot timpul m-am gândit la tine.
Dacă ne-am putea... Dacă ne-am putea întâlni să vorbim...
- Mike? - Eşti acasă? Bună.
Să nu mai suni niciodată la acest număr.
Salut. Ce faci?
- Să mergem. - Nu vin. Nu pot s-o fac.
- Ce? Am avut o înţelegere. - Am spus că nu vin!
Mike!
- Cât e ceasul? - Şi zece.
- Bun. - Salut, ce-am pierdut?
Doar sincronizarea ceasurilor.
- E atât de nemaipomenit! - Aveţi adresa?
- Da. - Telefonul?
- Da. - În ce stare e acumulatorul?
- Aproape plin. - Bine.
De fapt, e la 90%.
- Trebuie să... - Mai degrabă 85 decât 90.
- Trebuie să... - Mai degrabă 85.
Sean, ăsta e motivul pentru care nu te duci singur.
Să recapitulăm. Voi plecaţi acum. Când estimaţi că veţi ajunge acasă la Perrolli?
- În juma' de oră. - El va pleca spre casă în 20 de minute.
Eu îi ţin calea, îi spun ce ştim, îi spun că îl vrem pe Tommy înapoi.
Dacă acceptă, s-a terminat. Vă sun. Voi vă întoarceţi la bază.
Dacă spune nu, vă sun şi vă dau semnalul.
Batem la uşă şi îi spunem totul soţiei sale.
- Nu cred că se va întâmpla asta. - Nici eu.
- Aşteptaţi. A coborât la 80. - Ajută-ne, Doamne...
- Cum ai aflat? - Şi tu acum... Lumea vorbeşte.
E urât, dar asta e firea umană.
Doamne... Orice ai face, Jerry, te implor, nu răspândi zvonul.
Chestia asta ar putea distruge mai multe vieţi.
Da... Imaginează-ţi reacţia soţiei tale.
Soţia mea? N-ar fi deloc surprinsă.
Îl urăşte pe văru-meu. Mereu l-a urât.
- Vărul tău? - Robert. Rob Perrolli.
Stai o clipă... Ai crezut că eu am un copil nelegitim?
Păi...
Şmecherule... Pe mâine.
Oh, Doamne...
Orice aţi face, să nu intraţi în casă.
Şi nu vorbiţi cu soţia. Întoarceţi-vă şi plecaţi!
- Şefule? - Care-i treaba?
Legătura e proastă. Dar sigur l-am auzit spunând să intrăm.
Ah, drace. Dintr-o dată, nu-mi mai place aşa mult planul ăsta.
Da, nici mie.
- Da? - Lucrăm împreună cu soţul dvs.
- Mă numesc Ken Shea. - Eu sunt Sean Garrity. Bună ziua.
Ar trebui să ajungă şi el curând.
Mă întrebam dacă am putea intra, să vă vorbim câteva clipe.
Desigur. Intraţi.
Iar acum, pentru prima dată, cred,
în semifinale, în ultimii patru ani,
din Staten Island, New York, "The Smoketeers".
Colleen?
Ce s-a întâmplat?
Traducerea şi adaptarea: djbrain
iNT SUBS (c) www.subs.ro