Asta a intenţionat Destiny de când a intrat în sistemul solar.
Nava aia e cea mai bună şansă a noastră să ajungem acasă.
- Am terminat ? - N-o să terminăm niciodată.
N-ar fi trebuit să-l laşi pe planetă.
Crezi că eu nu ştiu asta ?
Toţi cred că suntem în siguranţă, că nu ne vor mai găsi vreodată.
De ce aţi luat unul dintre noi prizonier ?
Nu suntem în siguranţă, nu ?
- Vin ! - Cine vine ?
Alianţa Lucian. Vin să preia Destiny.
Sfârşitul e clar dacă aşteptăm.
Nu predau nava.
Chiar au construit această planetă ?
Asta i-ar face cea mai avansată civilizaţie din toate timpurile.
Unii dintre oameni au decis că vor să rămână pe planetă.
Oricine a creat planeta, va avea grijă de noi.
Sunt cea mai bună şansă să ajungem acasă.
Las naveta avariată în urmă.
O puteţi folosi ca adăpost şi sursă de energie.
Tot personalul militar se întoarce cu mine.
Pielea mea se schimbă.
E aspră şi se extinde.
Bebeluşul nostru trăieşte.
Doar pentru că vrei ca ceva să fie adevărat, nu înseamnă că şi e, T.J.
VIZITA sezonul 2, episodul 9
Nu e cine ştie ce, nu ?
Păi...
depinde ce vezi.
Eu văd un semn de inteligenţă care nu putea fi acolo
după orice descriere actuală a universului, şi totuşi e.
Văd cel mai mare mister al tuturor timpurilor.
Serios ?
Dacă nu poţi repara chestia aia, nu ştiu ce facem aici.
Stai calm.
Gata, am reuşit acum.
- Ce ? - Nimic.
Noroc.
Brody, se pare că am ieşit din ZSL. Ce se întâmplă ?
Sunt Volker.
Brody trebuia să repare distilatorul, aşa că am schimbat turele.
- Ştiu că nu vă place. - Nu-mi pasă. Spune.
Da, văd.
- Pare a fi naveta noastră. - Da, pare.
Rush, sunt Young. Vino pe Punte, acum.
Ce face ?
Nimic. Şi-a sincronizat viteza cu a noastră.
- De unde a apărut ? - Nu ştiu.
Acum un minut nu era acolo, acum este.
- Ce s-a întâmplat ? - A apărut de nicăieri.
- Aia e naveta ? - Da, aşa se pare.
Nu, n-am băut, am... reparat.
Hei !
Mă aude cineva ?
Hei !
Pare a fi Caine.
- Caine vorbeşte mai monoton. - Şi e în altă galaxie.
Sunt Robert Caine. Vedem Destiny.
- Ce să facem ? - Cum ?
Sunt col. Young.
Din câte ştim noi, dr. Caine şi alte câteva persoane
sunt pe o planetă la mii de ani lumină depărtare.
Şi din câte ne aducem aminte, colonele,
acolo eram când ne-am culcat aseară.
Naveta care v-am lăsat-o nu putea părăsi atmosfera,
darămite să zboare între galaxii.
Înţelegem asta, dr. Rush, dar iată-ne.
- Sunt şi ceilalţi cu tine ? - Da, toţi.
Şi revenim la întrebarea, "cum" ?
Sincer ?
Habar n-am.
STARGATE UNIVERSE comentarii pe www.tvblog.ro
Traducerea şi adaptarea SciFi Team
- Lt. Scott, prezintă-te pe Punte. - Da, d-le.
Cum puteau ştii când sau unde o să ieşim din ZSL ?
Sau să-i lase chiar lângă noi ?
- E imposibil. - Uite-i.
- Dacă sunt ei. - E o întrebare bună.
Credeţi că putem compara electronic vocea din navetă
cu o înregistrare kino mai veche a lui Caine ?
Credeţi-mă, extratereştrii au construit o planetă de la zero
şi pot azvârli o navetă între galaxii.
Sunt sigur că îl puteau impersona pe Caine dacă voiau.
- Boone făcea asta foarte bine. - Eu credeam că e invers.
Deci, îi credem pe cuvânt ?
Sunt cine spun că sunt şi ignorăm posibilitatea
că ar putea fi un truc de a trece de apărarea noastră ?
Precum un cal troian ?
Cu extratereştrii care pot face asta,
apărarea n-are însemnătate.
Nu m-ar deranja să avem iarăşi o navetă funcţională.
Mai e şi asta.
Sugerez să-i invităm la bord şi să avem grijă.
Scuze pentru întârziere, dr Caine.
L-am rugat pe lt. Scott să vină să vă ajute cu andocarea.
- Nici măcar nu conduc o maşină. - Exact ce ar spune un troian.
- Tipii din cal erau greci. - Atunci de ce îi spune "troian" ?
- Pentru că... - Sunt din Troia.
Aţi terminat ?
Nu-ţi face griji, dr. Caine, avem timp.
Aici Greer, sunt gata.
- Vin imediat. - Ei sunt ? Tocmai m-am întâlnit cu Eli.
Eli are o gură mare. Nu trebuie să fii aici.
- Încearcă să mă opreşti. - T.J., ştiu la ce te gândeşti.
- Trebuia să-mi spui. - Ai trecut printr-o simulare, ştim asta.
Nu, tu ştii asta.
Dacă ne pot trimite oamenii înapoi,
nu crezi că ne pot salva şi fiica ?
N-a spus nimeni nimic de vreun copil.
Nu vreau să-ţi faci speranţe.
Trebuie să ştiu.
Dr. Caine, acum vrem
un mic impuls de la propulsoarele de manevră frontale
pentru a ateriza şi am terminat.
Un mic impuls.
Gata, bună treabă.
Ai reuşit. Vă putem asigura de aici.
Aşteptaţi să ieşiţi.
- Clemele de andocare asigurate, d-le. - Mulţumesc, lt.
Salut.
Col. Young.
Trebuie să fie o surpriză la fel de mare şi pentru voi.
Nici n-ai idee.
Veţi ieşi din navetă unul câte unul.
Serg. Greer şi membri echipei lui vă vor escorta într-o cameră.
Mişcaţi-vă rapid, nu vorbiţi cu nimeni, nu atingeţi nimic.
Nu înţeleg. Ne cunoaşteţi.
- Nu suntem o ameninţare. - Mă bucur să aud asta. Sergent.
După dvs, d-le.
Câte unul, vă rog.
Peter !
Val !
Eşti bine ?
Da.
O pierd pe Chloe.
Adică se pierde singură,
şi...
nu putem opri asta.
- Bună. - Hei.
Ai auzit veştile ?
Dr. Caine şi cei care au rămas pe planeta aia s-au întors.
- Cum ? - Nu ştiu.
Nici măcar ei nu ştiu. Aflăm noi.
Avem iarăşi o navetă, ăsta e un lucru plăcut.
Pot să-ţi aduc ceva ?
- Nu. - Bine.
Te străduieşti,
dar de câte ori mă uit la tine, n-o poţi ascunde.
Ce ?
Că nu te mai uiţi la mine,
cel puţin nu la persoana care eram.
- O vezi pe cealaltă. - Chloe...
Nu, e doar...
incapacitatea ta de a minţi, Matthew.
E unul din cele mai bune lucruri la tine,
însă ştiu ce vezi.
O văd şi eu.
Asta a apărut de dimineaţă.
- O să rezolvăm asta. - Nici nu ştiu dacă vreau.
- Ba da, vrei. - Nici nu-mi mai pierd cunoştinţa.
Noua parte din mine e acolo, în prim plan.
- Nu-mi mai e teamă de ea. - Trebuie să te lupţi.
Cred că am trecut de faza asta.
Ăsta e ultimul lucru pe care vi-l amintiţi, că mergeaţi la culcare în navetă ?
Şi că era frig... era iarnă.
Foloseam naveta ca adăpost.
Îmi amintesc că închideam ochii
şi apoi am fost aduşi aici de o putere superioară.
Extratereştrii care au creat planeta, adică.
Sau de Providenţa.
Sugerezi că Dumnezeu a făcut asta ?
- Tu eşti, Camille ? - Da.
Mă bucur să-ţi aud vocea.
N-avem cum să ştim voinţa Lui,
dar ştiu că m-am rugat în fiecare noapte
înainte să adorm, să aibă grijă de noi.
Deci e magie.
Trebuie să recunoşti că sosirea noastră aici e miraculoasă, Eli.
"Orice tehnologie suficient de avansată
nu poate fi deosebită de magie." Arthur C. Clarke.
"Porneşte iarăşi microfonul." Winston Churchill.
Serios ?
- ... o să ne ţineţi aici ? - N-am făcut nimic.
Încercaţi să aveţi răbdare.
Veţi fi eliberaţi după examinarea fizică, unul câte unul.
Dar suntem bine.
Iartă-mă dacă nu te cred pe cuvânt.
Mai multe răspunsuri, mai puţine precauţiuni.
Să-i supraveghem.
Ce părere aveţi ?
- Pare complet restaurată. - E nou nouţă, mai degrabă.
Fiecare parte, fiecare sistem,
fiecare centimetru pătrat e în perfectă stare.
Miroase chiar a navă nou nouţă.
Din nou, cum ?
Nu ştiu, dar ar fi nepreţuită pentru misiune.
Deci n-avem de ce să ne facem griji ? Nu sunt bombe, transmisii extraterestre ?
Nu, d-le, Cel puţin nu încă.
Să căutăm în continuare.
Sunt toţi în stare perfectă. Nu sunt urme de boli sau malnutriţie.
- Ca în ziua când i-am lăsat. - Care sunt şansele ?
Opt adulţi care au trecut prin ce au trecut ei ?
Niciunul nu-şi aminteşti ceva despre planetă sau cum au ajuns aici.
Caine crede că e modul lui Dumnezeu de a le spune că s-au renăscut.
Asta înainte sau după ce le-a dat amnezia ?
Ceilalţi cred că poate i-au descoperit extratereştrii
şi i-au înapoiat, ca un act de bunăvoinţă.
- Drăguţ. - Nu crezi asta ?
Nu, extratereştrii ăştia sunt prea puternici.
Construiesc planete, reconstruiesc nave ?
Ne-ar putea strivi ca pe furnici dacă ar vrea.
- Asta te sperie ? - Da, dar ceea ce mă sperie şi mai mult
e sentimentul pe care l-am avut când l-am privit.
Credeam că doar eu.
Ar fi trebuit să-i primesc cu braţele deschise,
dar nu pot sta în cameră cu unul din ei
mai mult de un minut înainte să vreau să plec.
- De ce ? - Nu ştiu, dar vreau să aflu.
Dă-i drumul.
Bine.
Nu ştiu cât o să mai fiu eu.
- E dificil de explicat... - Nu e nevoie.
Toţi înţeleg.
- Deci s-o fac pur şi simplu ? - Da.
- Cu cine să încep ? - Cu cineva uşor.
Sunt aici, începe cu mine.
Bine.
Eli,
ai fost cel mai...
Stai, cum adică începe cu cineva uşor ?
De la tine îmi e cel mai greu să-mi iau rămas bun !
Bine, alege pe altcineva.
Chloe ?
Chloe !
Vă puteţi întoarce în cabinele voastre.
Veţi primi o listă cu îndatoriri pentru a ajuta ca membri ai echipajului.
Ăsta e un fel de "bun venit la bord" ?
Da, este. Momentan, n-am motive să vă tratez ca pe prizonieri.
- Mulţumim. - Nu-mi daţi un motiv.
Hei.
- Young ne-a dat în sfârşit drumul. - Da, e bine.
Sunt de serviciu în seră.
Ce e ?
Nu mă atinge.
Ce-a fost asta ?
Văd că n-ai stat cu noii veniţi.
Nu.
Opt oameni de ştiinţă, fără aptitudini de supravieţuire...
Am văzut mulţi ducându-se şi ştiu că o să mai văd destui înainte să termin aici.
N-am văzut pe cineva întorcându-se.
Până acum.
Eşti iarăşi prea profund.
Bună.
Hei, bună dimineaţa.
Tocmai vorbeam ce gust diferit are mâncarea faţă de cea de pe Eden.
Aşa am numit planeta.
- Sper că aţi stat departe de mere. - Da.
Noi ne cultivăm mâncarea singuri.
Dacă vrei, îţi pot arăta.
Da.
Incredibil.
E un început.
Curând va fi o grădină.
Voiam să-ţi vorbesc despre ceva.
- Am o amintire. - Norocul tău.
O amintire distinctă că v-am vizitat pe planetă...
cu fiica mea.
Fiica ta ?
Când am ajuns pe acea planetă eram însărcinată, îţi aminteşti ?
Îmi amintesc.
Era iarnă şi locuiaţi în cabane.
Mi-aţi spus că vi le-au dat extratereştrii care au creat planeta.
Eu ţi-am spus ?
Şi că... fiica mea e în siguranţă şi că o să aveţi grijă de ea.
Nu-mi amintesc aşa ceva, Tamara, îmi pare rău.
Aş vrea să-mi amintesc.
A fost atât de real.
Dar ziua dinainte de asta ?
Să zicem dimineaţa când te-ai trezit.
Ploua, ningea ?
Nu ştiu.
Nu te deranjează că nu-ţi aminteşti nimic
în afară de cele mai obişnuite lucruri de pe acea planetă ?
Doar adunatul de mâncare şi lemne ?
Poate doar asta am făcut.
Fii serios, Peter.
Trebuie să-ţi aminteşti mai mult de atât.
Aţi fost acolo luni de zile.
Îţi pot arăta şi alţii, dar conversaţiile sunt asemănătoare.
Crezi că amintirile le-au fost modificate ?
Ar putea fi un efect secundar al mecanismului care i-a transportat aici,
dar încep să mă gândesc că poate extratereştrii nu vor să-şi amintească ceva.
Mie totul mi se pare un experiment ştiinţific.
- Sunt oamenii noştri. - Nu te înspăimântă ?
Nici măcar puţin ?
Mulţi mă înspăimântă puţin, deci nu întrebi pe cine trebuie.
- Serios ? - Un pic.
Eu ?
Acum nu atât de mult.
Bun. Progres.
Continuă. Trebuie să-şi amintească ceva.
- Salut, frate. - Salut.
Liber ?
Da, zi lungă.
Zi lungă.
Te duci s-o vezi pe Chloe ?
Da.
- Da. - Bine.
Ce-i rău în asta ?
Nu te opresc.
Du-te.
Bine, uite ce, e singură acolo, toată ziua.
Are companie doar când mă duc eu în vizită.
Trebuie să-i fie greu.
Spun doar că n-ar strica să o viziteze şi alţii.
E singură cu un motiv.
Fie că vrei să recunoşti sau nu, e o ciudăţenie.
Depăşeşti măsura, Greer.
Ba nu, d-le, pentru că e slujba mea ca sergent major
să mă asigur că locotenenţii neexperimentaţi ca dvs.
nu fac greşeli.
Cum mi-ai spus ?
M-aţi auzit.
Bine, sergent,
spune-mi de ce e greşit să consolez o fată
care ar putea muri în câteva zile ?
Pentru că nu ştii când va fi ziua aia.
- Nu ştii cât ţin la ea. - Cred că ştiu,
şi nu eşti singurul.
Mă rog pentru ea în fiecare seară,
dar fata aia se transformă în inamic.
Şi va sosi şi acea zi.
Bună. Te superi dacă...
Majoritatea păstrează distanţa, apreciez gestul.
Sunt plictisitori.
Nu pierzi nimic.
Deci, planeta pe care...
am auzit că aţi numit-o Eden.
- Aşa e. - N-am apucat să ajung acolo.
Toţi au spus că era uimitoare.
Îţi lipseşte ?
Sincer, abia acum încep să-mi amintesc frânturi.
- Cel puţin îţi reaminteşti. - Frânturi. Momente.
De fapt,
mi-am amintit ceva ciudat când stăteam aici.
Ce ?
Mi-e ruşine să spun.
Acum trebuie să ştiu.
Baie în pielea goală. Era un lac...
Da, ştiu... am auzit deja despre asta.
Oamenii făceau asta înainte să vă hotărâţi să rămâneţi.
Aşa e.
Dar când erai singură ?
Probabil ai verificat obeliscul, nu ?
Nu...
A fost acolo tot timpul.
Îţi sângerează nasul.
Ce se întâmplă ?
Avem nevoie de ajutor aici !
Chemaţi pe cineva !
Dr. Rush.
Te-am găsit.
Salut.
Am văzut că am ieşit din ZSL. Ceva interesant acolo ?
E mereu ceva interesant.
Tocmai am revăzut datele navigaţionale ale navetei,
încercând să găsesc drumul făcut către Destiny.
Şi ?
Se pare că aţi fost acolo...
apoi aţi fost aici.
Nimic între.
Aş vrea să te pot ajuta, dar am adormit acolo, m-am trezit aici.
Da.
Am auzit că aţi aflat care era misiunea iniţială a navei.
Da, am aflat.
Căutarea unui mesaj din momentul creaţiei.
Nu ştiu dacă "mesaj" e corect.
"Amprente" ar fi un cuvânt mai bun.
Un semn că o fiinţă inteligentă a avut un rol în toate astea.
- Mâna lui Dumnezeu ? - Nu ştiu asta, sunt om de ştiinţă.
M-aş aventura să-i spun dovada că o inteligenţă a existat
înainte de potenţialul propriu de a exista.
Nu-i poţi spune miracol, nu ?
De fapt, nu.
- Aş vrea să aud mai multe. - De ce să te oboseşti ?
Spune-i voinţa Domnului şi nu trebuie să te mai gândeşti la asta.
Trebuie să ne fi adus aici cu un motiv.
Trebuie să ne fi salvat cu un motiv.
Să vă salveze de ce ?
Îţi aminteşti ?
Tufişul în flăcări i-a vorbit lui Moise.
Gabriel, parcă, i-a vorbit lui Avram,
şi totuşi voi,
aţi fost returnaţi aici fără vreo dovadă a salvatorului vostru.
Te las să lucrezi.
Să te întreb ceva.
Naveta a fost restaurată la starea ei iniţială
de către extratereştrii care v-au trimis aici,
mai bună decât înainte, chiar.
Pare mai degrabă lucrarea Domnului decât a extratereştrilor.
Dacă naveta a fost restaurată aşa perfect, voi de ce n-aţi fost ?
Norris nu s-a născut cu astigmatism, nu ?
Cu siguranţă dl Chan a avut tot părul, odată.
Toţi aveţi amintiri lipsă...
Ce vrei să spui ?
Fie şi-a pierdut îndemnarea, fie Dumnezeu n-are nicio legătură cu asta.
Rush, sunt Young. Caine e cu tine ?
Da, spune.
Spune-i să vină la infirmerie. Val a murit.
Are o traumă cranială severă, de parcă a fost lovită cu un baros.
Nimeni n-ar fi putut face nimic.
- Ce s-a întâmplat ? - Nimic.
Şi-a luat capul în mâini şi a început să-i curgă sânge din nas.
- Eşti sigur ? - Vorbea cu Eli în camera de observaţie.
- Erau martori. - Era deja moartă când am ajuns acolo.
Există încă dovezi ale fracturii craniene, hemoragie, umflarea creierului.
- Nu înţeleg. - Nici noi.
Ceva a provocat asta.
O rană atât de violentă nu se întâmplă spontan.
Ceva ce s-a întâmplat pe planetă ?
Nu ştiu. Aş vrea să ştiu, jur.
E posibil să nu meargă,
dar aş vrea să-i pun pe cei de pe navetă sub hipnoză,
să vedem dacă putem stimula amintirile din subconştientul vostru.
- V-au învăţat CIS asta ? - Da.
Mai trebuie să mai ştiu şi altceva ?
Că am fost prea calificată pentru Resurse Umane ?
Eu zic s-o facem.
Aş vrea să le spun celorlalţi despre Val, mai întâi.
Da, sigur.
Între timp, voi încerca o autopsie.
Poate mi-a scăpat ceva la examinare.
Nu cred că ţi-a scăpat nimic.
Nici eu nu cred, dar nu ştiu ce altceva să fac.
Te descurci bine.
De fapt, nu prea.
Intră.
Ce mai faci ?
Sunt încă eu.
De cele mai multe ori, oricum.
Bine de ştiut.
După ce... mă schimb complet,
colonelul mă va privi ca pe o ameninţare, nu ?
Aşa cred.
Ce va face ?
Va elimina ameninţarea.
Într-un fel sau altul.
Tu vei fi ?
Da, d-nă.
Aşa cred.
- Îmi pare rău. - Să nu-ţi pară.
N-aş putea lăsa pe altcineva.
Asta ai venit să-mi spui ?
Am venit să-ţi cer iertare,
pentru când va sosi momentul.
Desigur.
Te rog s-o spui.
Te iert, Ronald.
Mulţumesc.
Asta e important.
- Ai grijă de Matt. - Nici măcar nu trebuie s-o spui.
Am încercat o dată să-l opresc să vină să te vadă,
dar ştii cât de încăpăţânat este.
- Aş putea să-i spun să nu mai vină. - Ar fi o idee bună.
Adică pentru el.
Te voi mai vedea ?
Ar fi mai bine pentru mine să-mi rămas bun acum.
Bine.
Îmi pare rău...
dar nu pot face asta.
La revedere.
La revedere, miss Armstrong.
Te iubesc, Matt.
Să ştii asta.
Aş fi vrut să te prezint prietenilor mei
şi să te aud spunând "fir-ar" în faţa mamei.
Îmi doresc să fi îmbătrânit împreună,
şi să fi avut o familie,
dar sunt recunoscătoare pentru ce am avut.
Te rog să ai grijă de toţi.
Eşti mai important decât ştii pentru stabilitatea acestui loc.
Ai grijă de Eli, deoarece şi el o să aibă grijă de tine, în felul lui.
Şi iartă-l pe Ronald.
A făcut ce a trebuit să facă, şi mă bucur că a fost el.
Bine ?
Te iubesc.
Relaxează-te. Respiră profund, încet.
Eşti pe planetă acum.
- Eden. - Da.
Ce simţi ?
E răcoare.
Îmi văd respiraţia.
- E dimineaţă. - Da, a răsărit soarele.
Spune-mi ce vezi.
Lacul de lângă tabără.
E minunat.
Val e aici.
Ce spune ?
Zâmbeşte doar.
Ne petrecem nopţile împreună, sub stele.
Ceilalţi nu ştiu. E secretul nostru.
- Unde sunt ceilalţi acum ? - Lucrează.
Muncim mereu.
E prea târziu. E pierdere de vreme.
Trebuie să încercăm.
Şi o vom facem, bine ? Vom încerca la primăvară.
Momentan, trebuie să adunăm ce putem.
Am curăţat toată zona.
Atunci adună lemne de foc. Bine ?
Nu putem ştii cât va dura iarna.
Se face mai frig în fiecare seară.
Se teme.
- Cine ? - Caine.
Se apropie iarna.
Bine.
E altă zi. După amiază.
- Da. - Unde eşti ?
În pădure.
- Tai copaci pentru lemne de foc. - Cu Caine ?
Nu.
Val !
- Nu. - Peter.
- Val ! Val.. - Peter, ce se întâmplă ?
- A murit pe planetă. - Eşti sigur ?
Acum îmi amintesc. S-a întâmplat înainte de sosirea iernii.
Doboram un copac. N-am văzut-o venind.
Nu s-a putut feri.
Am văzut-o murind ! Cu luni în urmă !
Cum e...
Peter !
Aici Wray ! Am o urgenţă medicală !
Faceţi loc !
De data asta simptomele sunt deshidratare şi hipotermie.
Ai spus că hipnoza funcţiona, începea să-şi amintească.
Ultimul lucru pe care şi l-a amintit a fost moartea lui Val pe planetă.
După starea corpului său, aş zice că şi Peter a murit pe planetă, de frig.
Dar a spus că Val a murit cu luni în urmă, înainte de iarnă.
Cu luni în urmă ?
Dacă mor din nou ?
În ordine ?
Lt. Scott, găseşte-l pe dr. Caine
şi ceilalţi membri de pe navetă şi escortează-i în infirmerie, acum.
Rachel, deschide uşa, te rog.
Vă rog, ajutaţi-mă.
- O să te ajutăm. - Poate n-ar trebui s-o atingi.
- Nu vreau să mor. - Te vom duce la infirmerie.
- Am găsit-o aşa. - Pune-o aici.
Dezechiparea şi treci la decontaminare, ar putea fi orice.
- I-am spus. - Du-te !
Te rog.
Ajută-mă.
Hei. Vreau să ştiu ce dracu se întâmplă.
Jur, nu ştiu.
O să stai cu Wray până afli, sau jur...
- Suntem membri ai echipajului tău. - Nu, sunteţi foşti membri.
Aţi plecat singuri, şi dacă ce s-a întâmplat oamenilor tăi
se extinde şi la noi, veţi fi lăsaţi pe prima planetă !
D-le, nu e vina lui.
Nimic din astea nu s-ar fi întâmplat dacă Caine nu-i convingea să rămână pe planetă.
- Şi eu am vrut să rămân. - Şi asta ţi s-ar fi întâmplat.
Camille, sunt Young. Dr. Caine e următorul tău voluntar.
- Colonele... - Du-te, acum.
Chloe ?
Chloe.
M-am gândit că vrei să ştii ce se întâmplă cu cei de pe navetă...
- Pleacă, Matt. - Ce ?
Am spus să pleci. Acum.
Mă întorc mai târziu, atunci.
Bine ?
Atenţie, toată lumea, ştim că avea de-a face cu hipotermie,
deci să le ţinem temperatura ridicată.
Ce vezi ?
Ninge.
Naveta e singurul nostru adăpost acum.
E atât de frig.
Am pierdut energia cu zile în urmă.
Ceva vital e stricat şi niciunul dintre noi nu ştie să repare.
Nava e etanşă, aşa că trebuie să lăsăm uşa întredeschisă, să nu ne sufocăm.
Încă mai avem ceva mâncare iar Peter
a făcut lumânări să ne ţină de cald.
Fac destulă lumină să citim
şi să împărţim mâncarea.
Peter e încă acolo ?
În inima lui, ne-a părăsit deja.
Încerc să-i spun...
Va fi bine, Peter.
Nu, nu va fi bine.
Nimic nu va fi bine.
Dar până dimineaţă, s-a dus.
Bine...
E ultima noapte.
Noaptea de dinainte să vă treziţi în navetă lângă Destiny.
Da. Îmi amintesc.
Spune-mi ce vezi.
E foarte întuneric. Nu e durere, doar...
doar frigul.
Cine mai e cu tine ?
- Ce ? - Sunt toţi morţi.
Îngheţaţi.
Sunt singur.
- Ce faci ? - N-am unde să mă duc.
Nimic de făcut decât să mă rog.
Apoi îmi amintesc că m-am trezit în navetă şi am văzut Destiny pe fereastră.
Asta e tot ?
Aş vrea să am mai multe răspunsuri pentru voi.
Şi eu.
Nu va trebui să mă laşi pe prima planetă, col.
Mă aştept să fiu mort până ieşiţi din ZSL.
Nu ştii asta.
Ba da, ştiu.
Deoarece acum îmi amintesc ceva ce nimeni n-ar trebui vreodată.
Sunt mort deja.
- Eli, ai lăsat asta în navetă ? - Nu. De ce ?
Cineva a făcut-o.
Toţi au murit în somn.
Cu simptome de hipotermie ?
Da, dar bănuiesc
că orice au făcut extratereştrii să vă aducă înapoi,
a fost doar temporar.
Probabil reveniţi la starea în care v-au găsit.
Îmi pare rău.
Am făcut tot posibilul.
Nu e vina ta.
Cât timp mi-a mai rămas ?
Nu prea mult.
Pot să mai văd stelele pentru ultima dată ?
Da, sigur. Mergi.
Aş vrea să nu fiu singur.
Am uitat cât de frumoasă e priveliştea.
Poate v-au dat ocazia s-o mai vedeţi odată,
sau să vă luaţi rămas bun de la noi.
Ăsta nu sunt eu. Cel puţin nu omul care am fost.
Asta încerca să-mi spună dr. Rush în felul lui.
Dar nu l-am crezut.
Corpul ăsta e doar o umbră,
nu renăscut, ci reanimat,
şi nu de Dumnezeu,
ci de fiinţe care pot reconstrui corpul unui om,
dar nu şi sufletul lui.
Poate asta simţeaţi tu şi col. Young.
Nu simt aşa acum.
Amabil din partea ta.
Deşi am gândurile şi unele din amintirile lui,
nu sunt acel Robert Caine pe care l-a făcut Dumnezeu.
După tot ce s-a întâmplat, tot mai crezi ?
Asta e credinţa, T.J.
Cred că sufletul meu a mers deja mai departe,
şi priveşte în jos chiar acum,
minunându-se cât de bună eşti
să consolezi o umbră.
Trebuie să crezi cu toată inima ta că fiica ta e într-un loc mai bun.
Cel mai mare dar pe care îl poţi face,
şi nouă, tuturor, e să-ţi trăieşti viaţa,
să îndepliniţi misiunea navei
şi să aveţi credinţă unii în alţii.
Dacă ascultă cineva...
ajutaţi-ne.
Ajutaţi-ne.
Vă rog...
nu vreau să mor.
Ajutor...
Traducerea şi adaptarea SciFi Team
Transcript www.addic7ed.com