Nu, nu face asta! Nu o face! Nu! Nu! Nu!
Nu! De ce faci asta? Scoate-mă de aici!
Unde te-ai dus?
De ce-mi faci asta? Te rog, nu o face.
Nu! Nu, te rog!
Nu mă poate ajuta cineva? Ajută-mă! Nu!
Ajutor!
Jack, eşti pregătit? Trebuie să plecăm.
- Unde e costumul? - Îmi dă mâncărimi.
Ai încercat cu mânecile lungi pe dedesubt?
Nu mai vreau să fiu Omul Păianjen.
- De ce nu? - Nu ştiu.
Trebuie să te hotărăşti până mâine, bine?
- Bine. - Bine.
- Ţi-au ieşit bune prăjiturelele. - Muncă în echipă, nu?
Muncă în echipă, da.
- Îmi dai una? - Vrei o prăjiturică?
Îmi dai şi mie o prăjiturică? Vrei pisică neagră sau dovlecel?
- Pisică neagră. - Pisică neagră. Bine ales.
Chestia drăguţă la Halloween e că e o sărbătoare americană.
În pofida faptului că se trage, în mod evident,
din festivalul celtic Samhain şi din Ziua Tuturor Sfinţilor,
este un amestec de tradiţii şi de credinţe ale imigranţilor.
A devenit ceva mai populară în anii '50 prin plecarea cu uratul
şi astăzi are drept rivală doar sărbătoarea Crăciunului.
Am întrebat doar ce face în weekendul ăsta.
Mă gândeam să mă duc la spectacolul cu păpuşi Edgar Allan Poe
sau la repunerea în scenă a "Fantasmagoriei" din secolul 19.
- Nu vreau să ştiu. - Ba da.
"Fantasmagoria" este un spectacol de dinainte de cinema, cu fantome,
inventat în Franţa, folosind ştiinţa pentru a-i înspăimânta pe spectatori.
Şi se întâmplă să am un bilet în plus.
Îmbietor.
Băieţi, nu m-aş mai teme că-mi voi pierde formele feminine
dacă aţi fi conştienţi de câţi copaci distrugem aici.
- De când eşti obsedată de ecologie? - Aşa m-am născut.
- Mergem în Detroit. - În weekend e Halloween.
Inspectorii de incendii au observat că modelul se repetă de trei ani,
în zilele care precedă sărbătoarea de Halloween.
Noaptea Diavolului.
Făptaşul ucide doar în aceste trei zile din an.
şi le abandonează cadavrele în părţi abandonate din oraş.
Noaptea trecută a ucis din nou.
Da. Tony Torrell, 40 de ani.
Locuieşte în suburbii, dar a fost găsit la 30 km distanţă,
în districtul Rivertown.
Atacă în cel mai vulnerabil moment al oraşului.
- Ce face în restul anului? - E inactiv.
Piromanii sunt în general bărbaţi albi de 17-25 de ani
atraşi incontrolabil de foc.
Da, sunt dependenţi de el şi nu există niciun tratament.
Dar ei au drept ţintă construcţiile, nu oamenii.
Deci îşi arde victimele de vii, dar nu este un piroman?
Focul este doar arma sa.
Şi Noaptea Diavolului îi dă acoperirea perfectă pentru a ucide.
Atunci mai avem 48 de ore până să dispară din nou.
Ultima lui victimă era atletică. N-ar fi fost uşor de supus.
Făptaşul e la fel de puternic sau are avantajul tinereţii.
Cum îşi transportă victimele în oraş şi le duce în clădiri neobservat?
CRIMINAL MINDS Sezonul 6 Episodul 6
Traducerea şi adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
Niccolo Machiavelli a scris:
"Dacă-l loveşti pe un om,"
"răneşte-l atât de grav încât să nu se poată răzbuna."
Credeam că Noaptea Diavolului este ajunul Halloween-ului.
Numele de "Noaptea Diavolului" e înşelător.
În Detroit, este un fenomen cultural care ţine trei zile,
cu măşti, haos şi costume.
E mult mai grav de atât.
- Parcă ar fi Mardi Gras. - E o sărbătoare violentă.
Vandalii şi piromanii amatori pornesc sute de incendii.
Cine şi-ar arde propriul oraş?
În anii '30 erau doar nişte glume proaste,
dar în anii '70 a devenit un protest al tinerilor care cereau drepturi.
Având în vedere economia de astăzi, probabil că acum toţi protestează.
Şomajul şi pierderea locuinţelor duc la disperarea multor oameni.
Şi fiecare victimă a suferit chinuri inimaginabile.
- Îi place să le vadă arzând. - Îi conferă putere şi control.
Cei mai probabili suspecţi sunt primii sosiţi la locul faptei.
Pompieri, inspectori de incendii, poliţişti, personal medical.
Slujbaşi civili suferind de "complexul eroului".
- Cu toţii ne vor ajuta pe noi. - Tipul ăsta e furios.
- Nu aşa sunt toţi? - Nu chiar aşa.
Ai văzut astea?
Furia extremă rezultă dintr-un temperament irascibil,
dar tipul ăsta are multă răbdare.
O voi pune pe Garcia să ne anunţe imediat ce va fi cineva dat dispărut.
Arde trei oameni pe an. Parcă ar fi Crăciunul lui.
Şi în restul anului plănuieşte, îşi alege victimele
şi clădirile în care vrea să le ucidă.
Planul lui are o hibă. Că ştim despre el.
Suntem oricum suprasolicitaţi,
dar vom colabora cu poliţia ca să îl prindem.
E o căutare cam largă.
Ţi-aş zice să nu mă analizezi, dar camera e plină de suspecţi.
De fapt, tot oraşul.
Victimele răpite provin din toate mediile socio-economice.
Şi ticălosul ăsta va arde câţiva oameni de vii.
- Trebuie să-l prindem din urmă. - Şi ştim că ne va urmări.
Anul ăsta trebuie să-l arestăm.
Am trimis doi agenţi la locul crimei de noaptea trecută.
Bun. Îi voi întâlni acolo. Sper să descoperim în curând ceva.
Se întunecă repede.
- Vom merge la morgă. - Sper că nu te pierzi cu firea.
Benzina a fost catalizatorul arderii?
Vapori colectaţi într-un spaţiu închis, cu tavanul jos.
Când s-a aprins, vaporii l-au ars până la os.
Noi numim aşa ceva arsură de gradul patru.
Prezintă o fractură pe ceafă.
- Aşa este. - A fost făcută postmortem?
- Nu, înainte. Lovitură din spate. - Un atac surpriză.
Ce are pe faţă?
Material carbonizat. Acelaşi, la toate victimele.
Focul a lipit hainele de carne, le-a ars şi-a lăsat rămăşiţele astea.
- Le acoperă feţele? - Aşa cred. Da.
Nu vrea ca victimele să-l privească, deşi vrea să le vadă murind.
Poate fi un indiciu de vinovăţie sau de inadecvare.
Un astfel de om n-ar dori să le vadă teroarea din privire?
- Dar nu îi lasă să vadă. - Le acoperă feţele şi le dă foc.
E o execuţie.
E de înţeles de ce o face aici. E un loc complet izolat.
Poate bate, tortura sau arde pe cineva fără să fie auzit.
Nu credeam că FBI-ul va asista la tradiţiile oraşului nostru.
Sunt Al Garner, de la Departamentul de Pompieri.
Agenţii Morgan şi Prentiss.
Noaptea Diavolului vă dă de lucru.
Nu ca în anii '80. Atunci erau şi 600-700 de incendii.
- În trei zile? - Anul trecut au fost doar 115.
Încă e nevoie de toate efectivele, dar am primit şi o mână de ajutor.
Poliţia a sporit numărul de patrule în districtul Rivertown?
Aş vrea să se poată, dar s-au făcut reduceri la buget.
Nu. Am strâns un grup de o mie de voluntari.
O mie de voluntari?
O mie de nume în plus pe lista lui Garcia.
- Credeţi că e unul dintre ei? - Nu putem exclude vreo posibilitate.
- Ce-i aici? - O veche fabrică de motoare.
E masivă. Şi medievală.
Din era industrială, când oraşul producea
mai multe maşini şi cântece de succes decât oricare loc din lume.
Aici am găsit rămăşiţele carbonizate ale lui Tony.
- Urmele duc în acest loc. - Aici a stat când a pus focul.
- Nu e cea mai favorabilă poziţie. - Iată ieşirea, pe unde putea fugi.
Da, doar că nu asta voia. El se uită la spectacol.
Tot anul a aşteptat clipa asta.
Când nu se simte nepotrivit sau respins.
Aşa că stă să se uite cât de mult poate.
Însă focul e imprevizibil.
Cu fiecare clipă petrecută aici, îşi pune viaţa în pericol.
E încrezător că poate fugi înainte de a fi prea târziu.
Dar s-a declanşat alarma de incendiu. Oamenii mei au ajuns în cinci minute.
- Iar el a ştiut asta. - Cum?
Nu lasă nimic la voia întâmplării. Ştie cât timp are la dispoziţie.
Probabil ştie timpul de intervenţie sau monitorizează alertele.
Avem un jaf în desfăşurare pe East Mills nr. 9760.
Sunt prietenul vostru, DJ Cutz, cu nişte veşti explozive.
FBI-ul e în oraş investigând incidentele din Noaptea Diavolului.
Vă sfătuiesc să nu ieşiţi pe străzi şi să ascultaţi doar FM 99 Detroit.
Când am văzut lista victimelor, nu am înţeles nimic.
Şapte victime cu vârste, sexe şi naţionalităţi diferite.
Acum ce vezi?
- Prima victimă... - Dă, adesea, cele mai multe indicii.
Tommy Proctor.
Are un cazier lung cât o zi de post. Mereu a călcat strâmb.
Prima crimă l-a inspirat. Ce e aşa de diferit la aceasta?
Două lucruri. În primul rând, nu i-au găsit câteva zile trupul.
- A fost îngropat în clădire. - Înseamnă că se cunoşteau.
Şi a încercat de mai multe ori să îl ardă, fără succes.
Nu şi-a dat seama ce greu arde un cadavru de om.
Sau l-a ucis mai crunt. Voia să sufere cel mai mult.
Deci clar e un act personal.
Dacă îşi cunoştea prima victimă, poate că le cunoştea pe toate.
Trebuie să aflăm de unde.
Să începem printr-o discuţie cu soţia lui Tony Torrell.
- Ce mai faceţi? - Sunt bine.
Am venit să-l văd pe agentul Rossi.
Vine în câteva minute. Sunt agentul Prentiss.
Sunt Kiersten Torrell. Soţul meu, Tony, a fost ucis seara trecută.
Ştiu. Condoleanţe.
- Pot lua loc? - Da.
- Îi anchetaţi cazul? - Da.
Aveţi o poză a lui în dosar? Aş vrea să-l văd.
Kiersten, soţul tău a ars. Nu cred că e o idee bună.
- Cum adică a ars? - Ucigaşul foloseşte focul ca armă.
- Tony a fost ars de viu? - Nu avem cum şti...
Doamne. Nu se poate.
Săptămâna viitoare era aniversarea noastră.
- Îmi pare rău. - Eşti măritată?
Nu, şi nici nu-mi pot imagina prin ce treci tu acum.
Dar orice ne spui ne poate ajuta să-l găsim pe ucigaşul lui Tony.
Ştiu că e greu, dar ţine minte asta când vei vorbi cu agentul Rossi.
Vreau să închizi ochii şi să te relaxezi.
Te voi îndruma într-un exerciţiu care te va ajuta să-ţi aminteşti
tot ce s-a petrecut seara trecută.
- E ca hipnoza? - Nu. Deloc.
Închide ochii şi străduieşte-te. Bine?
Gândeşte-te la seara trecută.
Ai fost cu Tony la festivalul de Halloween din Greektown.
- Cât era ceasul? - Era 21:30.
- Era multă lume? - Da.
Erau tobe, muzică tare, oamenii erau costumaţi.
Mergeam la festival în fiecare an.
Ne-am şi cunoscut acolo, pe când eram liceeni.
Dar anul ăsta ne hotărâsem să nu ne mai costumăm.
Ce este?
Un puşti mascat a sărit şi m-a speriat. Tony a râs.
Unde e mama lui?
- Ce fel de mască? - Rotundă, ca un cap de bebeluş.
- Bine. Apoi ce vezi? - Foc.
Prăjeau carne de miel şi oamenii aclamau.
Bine. Era un restaurant grecesc.
- Eu şi mielul? Nu, mersi. - Poftim?
Mă duc să iau mâncare mexicană.
- Nu, scumpule. - Mă întorc imediat.
- Bine. Vin după tine! - În regulă.
În mulţime era cineva care părea la nelalocul său?
Nu. Dar, sincer, deja mă uitam la meniu.
E bine. Nu-ţi ridica privirea de la meniu. Doar ascultă-mă.
Când iubeşti pe cineva şi acesta pleacă de lângă tine,
instinctiv priveşti după el.
Noaptea trecută ai făcut asta, chiar dacă nu mai ţii minte.
- Te pregăteşti să comanzi ceva. - Ştiu deja ce voi cere. Vreau miel.
- Kiersten, unde e Tony? - La restaurantul mexican.
- E cineva pe lângă el? - Da. Dar nu-i văd faţa.
- Dar trupul? E tânăr? Vârstnic? - Are, poate, 25 de ani.
- Stai. Poartă mască. - Ca puştiul acela?
Nu. Îi acoperă doar jumătate de faţă. Nu are o ureche. Şi...
- Ce vezi? - E negru. E un negru.
- Parcă ar fi Freddy Krueger. - Nu, dar cred că are arsuri grave.
Asta explică de ce alege tocmai perioada asta din an.
Acum nu trebuie să-şi ascundă cicatricile.
- Şi victimele? - Le pedepseşte că i-au făcut rău.
I-au făcut rău? Şi cea de-a doua victimă?
Aţi văzut ce viaţă a avut Josephine Davis?
Era cea mai drăguţă femeie din lume. Cu ce i-a greşit tipului ăstuia?
A interacţionat cu toate victimele, cu unele ceva mai personal.
Deci se răzbuna.
Kiersten şi Tony nici nu au vorbit cu el.
Poate nu în acea seară, dar au făcut-o cândva, în trecut.
Staţi puţin. Josephine a fost răpită de lângă soţul ei.
Tony a fost răpit de lângă soţie.
Cuplurile reprezintă fericirea după care tânjeşte făptaşul?
Sau ceva ce a pierdut. E un tânăr cu handicap.
Probabil e foarte nesigur pe el.
Trauma ar fi devastatoare pentru el şi pentru oricine din viaţa lui.
Tăticule? Tăticule? Tăticule! Te rog, te rog, tăticule!
Tati! Tati! Tati! Tati, te rog!
Ştiţi cât de rari sunt piromanii victime ale arsurilor?
Mai puţin de 3.55%.
Nu e piroman, ci criminal în serie care foloseşte focul drept armă.
Înseamnă că e agresiv, hotărât şi distrugător, ca focul.
Dar de ce ar alege cineva obsedat de control o armă imprevizibilă?
Înseamnă că ne scapă unele aspecte.
A pierdut ceva în ultimii ani, de a apucat-o pe drumul ăsta.
Să căutăm accidente în care cupluri au suferit arsuri.
Sunt sute de incendii.
Le căutăm pe cele unde benzina a fost catalizator.
Lăsarea victimelor în inima districtului Rivertown,
în centrul acestor clădiri,
poate fi o reminiscenţă subconştientă a trecutului său,
care l-a afectat profund.
- Staţi. A mai fost răpit cineva. - De unde ştim că e făptaşul nostru?
Pentru că fiica lui a zis că un monstru i-a răpit tăticul.
Kaman! Kaman, haide, omule.
Ce faci? Fetiţa mea e acolo. Trebuie să-mi dai drumul.
Numele victimei e Christopher Edwards.
Are 35 de ani. Locuieşte în suburbii.
- În ce zonă? - În Birmingham.
Cât de departe este de districtul Rivertown?
La vreo 40 de minute. Poate fi deja acolo.
Să blocăm zona. Îl vom prinde în capcană.
- Mă duc acolo. - Vin cu tine.
Garcia, cere poliţiei să pună filtre pe drumuri.
Am înţeles.
Chris Edwards e soţ, tată şi lucrează în construcţii.
I-aş verifica pe toţi cei care au lucrat pentru el.
E o listă imensă. Ce vrei să fac cu ea?
Orice implică foc: instalatori, electricieni, sudori.
A concediat vreun sudor recent?
Lucrează cu Vinnie's Welding and Fence,
dar nu le-a mai oferit contracte de luni de zile.
Primiţi lista de angajaţi. Sunt destui.
Urmăreşte ancheta. Interesează-te de pompierii voluntari.
Compar lista angajaţilor cu lista de voluntari. Nimic.
Haide, fetiţo, mai caută. Trebuie să fie o legătură.
Voi compara Directorul de Afaceri din Michigan cu lista de angajaţi
să văd dacă mă mai pricep la căutări.
Şi mă pricep. Îl cheamă Kaman Scott.
- Ai adresa lui? - Mă ocup de asta.
Kaman. Kaman, haide, prietene.
Kaman, trebuie să-mi dai drumul. Te rog, dă-mi drumul.
Ce vrei? Îţi dau orice. Vrei bani? Vrei o slujbă?
Nu face nicio prostie, bine? La naiba! Haide!
Kaman Scott, la început, o apucase pe urmele infractorilor recidivişti,
dar în 2004 s-a întâmplat ceva care l-a făcut să se schimbe,
pentru că n-a mai fost arestat, nu a mai fost suspect,
nu pare să fi fost la dezalcoolizare dar a devenit cu totul alt om.
Poate atunci a cunoscut pe cineva?
A fost vreodată arestat împreună cu Tommy Proctor?
Da. O dată, în 2002...
S-au ciocnit din nou în 2005. La propriu.
Kaman a făcut accident şi maşina i-a explodat.
Iată catalizatorul.
L-a lovit Tommy Proctor.
Iată şi motivul răzbunării.
Jocurile sorţii. Viaţa lăsată în urmă s-a întors să-l bântuie.
Tommy a scăpat fără nicio zgârietură
şi Kaman a suferit o groază de arsuri de gradul trei,
a primit o grămadă de grefe de piele, a fost în comă câteva luni,
şi-a pierdut apartamentul.
Şi mai e celălalt tip...
Proprietarul apartamentului era Tony Torrell.
Deci aveam dreptate. Are o listă cu răfuieli.
- Are rude, prieteni, cunoştinţe? - Kaman e un singuratic.
Tocmai i-am găsit adresa. Stă pe Mills, la nr. 5923.
- Aici e liber. - Liber.
- E ca o peşteră. - Se ascunde aici tot anul.
Având asemenea arsuri, probabil că e sensibil la lumină.
Şi la propria lui piele. Nu are nicio oglindă.
Nu vrea să-şi amintească de felul în care arată.
Nu are niciun obiect personal.
Am zis că nu ar avea pentru ca să trăiască.
La cât de calculat este, răpirea din seara asta a fost iraţională.
A intrat pe o proprietate privată şi l-a luat pe Chris Edwards
în prezenţa unui martor.
Poate se simte presat şi începe să reacţioneze.
Mai mult, e meticulos. Şi-ar face un plan de-ar fi încolţit.
Ar pregăti finalul.
L-a ucis deja pe cel pe care îl consideră vinovat pentru accident.
Celelalte victime sunt nimic în comparaţie cu acesta.
Acum îl va răni pe cel care l-a făcut să sufere cel mai mult.
Cel care a dus la toate acestea. Cel care i-a frânt inima.
Da, dar cine naiba poate fi?
Jur că nu voi spune nimănui.
Ticălosule! Dumnezeule! Îmi pare rău. Îmi pare aşa de rău!
Nu era decizia mea. Nu! Ce faci? Ce faci?!
Nu, Kaman, te rog! Doamne! Dă-mi drumul!
Kaman Scott a lucrat pentru Chris Edwards.
A fost concediat în urmă cu şapte luni.
De ce l-a ucis aici?
Barajele poliţiei l-au scos din zona unde se simte în siguranţă.
În dubă e ceva?
Echipament de sudură, canistre cu benzină.
Şi o cuşcă.
Voi mobiliza toate efectivele din oraş.
Fără maşină, va aştepta până când nu va mai fi posibil.
Apoi va ieşi iar la lumină.
Prentiss. Cred că am găsit ceva.
- Ce ai găsit? - O fată.
- Mai sunt două, cu aceeaşi fată. - Trebuie să aflăm cine este.
Dacă se simte încolţit, devine imprevizibil.
Diseară e ultima lui şansă să se răzbune.
Probabil că ea este următoarea lui ţintă.
- Îţi trimitem nişte fotografii. - Ce vreţi să fac cu ele?
Analizează fundalul, poate afli cine este fata asta.
Vă anunţ eu.
- Am închis! - Ba nu.
Nu şi pentru mine.
- Băiete, ce te-a apucat? Ieşi afară! - Nu şi în seara asta.
Unde este? Unde e Tracy?
- Kaman, ţi-am zis... Ieşi afară. - Nu şi în seara asta. Vin după mine.
- Ce-ai făcut? - Trebuie doar să o văd.
- Ţi-am zis să nu te mai întorci. - S-a terminat.
- Fiule, ai nevoie de ajutor. - N-o face, bătrâne!
Unde este?
- Du-te dracu'! - O să arzi.
- Garcia. - Prieteni, suntem trei pe fir.
Ce se întâmplă?
Hotch, am găsit fotografii cu prietena lui Kaman în apartament.
Am mărit fotografiile.
Într-una e într-un restaurant.
Am mărit semnul unde se vede "O'S", am căutat în zonă
şi am găsit cinci restaurante.
Trei în suburbii, două în Highland Park şi unul în Rivertown.
- Cum se numeşte? - Jay-Mo's.
Şi pare fi localul lor preferat. Toate pozele sunt făcute acolo.
- Ai auzit de Jay-Mo's? - E la câteva străzi distanţă.
Bună treabă, Garcia. Mergem acolo.
- Eşti bolnav, Kaman. - Gata cu vorba.
- Nu aşa trebuie să faci. - Spune-mi unde este.
- Dacă nu-i cu tine, ştiu unde este. - Nu o face. Las-o pe Tracy în pace.
- Kaman. - E prea târziu pentru ea.
Şi pentru tine.
Kaman!
S-a primit o alertă de incendiu de la restaurantul Jay-Mo's.
- Întăririle sunt pe drum. - Nu avem timp.
Toate unităţile să meargă pe East Jefferson nr. 565.
Repet. Toate unităţile să meargă pe East Jefferson nr. 565.
Sunt lt. Al Garner, cer să vină unităţile de pompieri şi medicale.
Înăuntru e un om. Cer unităţi suplimentare.
Repet. Toate unităţile să meargă pe East Jefferson nr. 565.
Tensiunea e 84 cu 36.
Maşina proprietarului a fost furată.
- Trebuie să-i pun nişte întrebări. - Nu e conştient tot timpul.
Sunt de la FBI. Îmi poţi semnala cu degetul pentru "da" sau "nu"?
Kaman Scott ţi-a făcut asta?
Avem 15 minute să îl ducem la spital.
- O cunoşti pe fata asta? - Tracy. Tracy.
Nu-l lăsa. Opreşte-l, te rog.
- Tracy e aproape? - Du-te. Da. Prinde-l.
Să mergem. Defibrilatorul.
Hotch, ai intrat într-o clădire în flăcări?
Nu am avut de ales. O cheamă Tracy. Kaman o caută.
Omul ăla şi-a riscat viaţa ca să o protejeze.
- Deci înseamnă ceva pentru el. - Înseamnă totul.
- Trebuie să termin de spălat vasele. - Bine. Grăbeşte-te.
Numele real al lui Jay-Mo este James Morris.
- A fost însurat cu Loretta Butler. - Au avut copii?
Da. O singură fată.
O cheamă Tracy Anderson. S-a născut în 1987.
De ce are alt nume de familie?
La moartea mamei, a adoptat-o Susan Anderson, sora lui James.
- Şi unde este acum? - Locuieşte în Ohio.
Nu, el spune că este în apropiere.
- Unde locuieşte familia Anderson? - În Indian Village.
- La 5 km depărtare. - Să mergem.
Poftim, scumpule. Am mai găsit câteva pahare.
Tom. Dumnezeule! Tom!
Unde e Tracy?
Tot sun la familia Anderson, dar primesc ton de ocupat.
Înseamnă c-a ajuns deja acolo.
Garcia, s-a raportat vreun incendiu în zonă?
Nu, dar echipajele medicale şi pompierii sunt pe drum.
Bine. Spune-le să aştepte.
Am înţeles. Şi trebuie să vă mai spun ceva.
Ce este?
Acum hai să fim sinceri. Unde e Tracy?
- Nu-i aici. - Minţi. Ştiu că s-a întors.
Tracy învaţă la Facultatea de Medicină din Ohio.
Nu cred o iotă!
- Nu avem de ce minţi. - Au trecut cinci ani, Kaman.
Şi-a văzut de viaţa ei. De ce nu poţi accepta?
Taci!
Chem întăriri.
Dacă mişcă cineva, vom avea probleme. Avem nevoie de un lunetist.
Suntem aici.
Vrea să rămână toţi pe loc. Ne trebuie un lunetist.
- Repet, rămâneţi pe poziţii. - Am înţeles.
- Asta e strada. - Hotch va intra.
E singur.
Hotch nu va face nimic care să-l provoace.
- Nu pentru Kaman îmi fac griji. - Nu face asta pentru prima oară.
Trebuie să avem încredere în el.
Kaman, de ce faci asta? Nu ţi-am greşit cu nimic.
Aţi ţinut-o pe Tracy departe de mine.
Uite ce-ai făcut. Ce vei face acum.
- N-am fost mereu aşa. - Oamenii nu se schimbă, Kaman.
E doar vina voastră.
Nu poţi da vina pe lume pentru ceea ce ai păţit.
- Scumpo, uită-te la mine. - Kaman...
Ce... Ce se întâmplă?
- Trebuia să te văd. - Şi aşa o faci tu?
M-ai abandonat. M-ai părăsit când aveam mare nevoie de tine.
- Îmi pare rău. - Nu e suficient!
După accident, a trebuit să-mi refac viaţa.
Şi nenorocita mea de viaţă?
A durat doi ani ca să mă repun pe picioare.
Doar gândul la tine m-a ajutat să continui.
- Kaman... Ce s-a întâmplat cu tine? - Ce crezi că s-a întâmplat cu mine?
Mami?
Cine mai e aici?
Mami, ce s-a întâmplat?
E fiul surorii mele. Du-te sus. Întoarce-te sus.
- Stai aşa. A zis "mamă". - Băiatul e încurcat, Kaman.
- E fiul tău? - Nu, Kaman.
- Nu mă minţi în faţă! - Kaman, arunc-o.
Dacă mă împuşti, o scap şi ei vor arde.
Dacă mişti, mori.
Sunt deja mort. Nu mai am pentru ce trăi.
- Tracy, trebuie să-i spui. - Ce să-mi spună? Ce se întâmplă?
Trebuie să ştie.
Kaman... Cât erai în comă, am aflat că sunt gravidă.
Nu...
Nu ştiam ce să fac. Credeam că vei muri.
Scumpule, îmi pare atât de rău.
Adică... e băiatul meu?
Kaman, nu vrei să faci asta în faţa fiului tău. Las-o jos.
Dacă nu vrei s-o faci pentru mine, atunci fă-o pentru el.
Nu vrei să ştii cum îl cheamă?
- Cum te cheamă? - Daniel Kaman Anderson.
Thomas Kemp a scris:
"Iubirea nu simte nicio povară, nu se gândeşte la probleme,"
"încearcă ce-i mai presus de puterile sale,"
"nu invocă imposibilitatea"
"pentru că orice îi este permis şi orice îi este cu putinţă."
Tată, nu te uita la mine.
- Nu mă uit. Eşti aproape gata? - Da.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu.
Bine.
- Ăsta sigur nu e Omul Păianjen. - Nu e un supererou adevărat.
Nu este? Bine, mă dau bătut. Cine ar trebui să fii?
Tu, tăticule.
Vino încoace, amice.
Hai după bomboane, micuţul meu agent FBI.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro