Asta a intenţionat Destiny de când a intrat în acest sistem solar.
Nava aia e cea mai bună şansă a noastră să ajungem acasă.
- Am terminat ? - N-o să terminăm niciodată.
N-ar fi trebuit să-l laşi pe acea planetă.
Crezi că eu nu ştiu asta ?
Toţi cred că suntem în siguranţă, că nu ne vor găsi din nou.
De ce aţi luat unul dintre noi prizonier ?
Nu suntem în siguranţă, nu ?
- Vin. - Cine ?
Alianţa Lucian. Vin să preia Destiny.
Sfârşitul e clar dacă aşteptăm.
Nu predau nava.
Vreau să ştiu cât intenţionezi să ne ţii închişi.
Cum ne putem recâştiga libertatea ?
Dovediţi că nu sunteţi o ameninţare.
Mama a fost infirmieră.
S-a înţepat într-un ac încercând să stăpânească un drogat.
E infectată cu HIV.
Fă ce trebuie ca să ajungi acasă, pentru că voi fi aici.
- Ce s-a întâmplat ? - Ai fost împuşcată.
Rana nu mai există. S-a vindecat complet.
- Cum e posibil ? - Nu ştiu.
PATOGEN sezonul 2, episodul 4
Traducerea şi adaptarea SciFi Team
Hei. Ce faci aici ?
Eşti bine ?
Nu ştiu cum am ajuns aici.
Ultimul lucru pe care mi-l amintesc e că mă băgam în pat.
Somnambulă ?
Şi mie mi se întâmpla când eram copil.
Tata a trebuit să pună o alarmă la uşa de la intrare ca să...
Ne vedem mai târziu.
Bine.
Serios. Şi nu e doar asta.
Se Poartă ciudat de ceva vreme.
Ştii despre ce vorbesc, nu ?
- Nu doar eu văd... - Nu, nu. Ai dreptate.
S-a purtat... diferit. E tăcută şi retrasă.
- Ar trebui să vorbim cu ea. - Am făcut-o.
Adică am încercat, ieri.
- Şi ? - Şi nimic.
Tensiunea de pe nava asta...
Dar rana de la piciorul ei ?
Nimeni nu se vindecă atât de rapid. Cum explici asta ?
- Eli. - Nu pot.
Trebuie să foloseşti pietrele. Mama ta e bolnavă.
Ce... E cumva...
Nu cunosc detaliile, doar că vor să te întorci cât mai...
STARGATE comentarii pe www.tvblog.ro
Trebuie să dormi, Nic.
- Nicholas... - Da, da. Curând.
Manipularea cronometrului e...
complicată, cel puţin.
Atât de multe variabile legate de el.
Asta e problema, nu ?
O multitudine de sisteme, fiecare mai complicat decât următorul.
Situaţie înrăutăţită de un om care face munca unui întreg echipaj.
Pentru moment, trebuie să controlez cronometrul,
iar dacă chiar eşti nava, de ce nu mă ajuţi ?
Ce speri să obţii ?
Controlul navei e cheia misiunii.
Dr. Rush, sunt Brody, răspunde.
- Spune. - Tocmai am ieşit din ZSL.
Da, ştiu asta, mulţumesc.
Dar iar nu sunt Porţi în rază.
Şi iar virăm către stânga, schimbând cursul.
N-are sens.
Dr. Rush ?
- Dr. Rush ? - Îmi pare rău, nu pot veni acum.
- Unde sunteţi ? - Ce faci ?
Rush, terminat.
- Devine ridicol. - Devine un obicei.
Nu-şi mai ia medicamentele.
Din nefericire, numărul limfocitelor a scăzut sub 300.
Devenind vulnerabilă în faţa pneumoniei.
Am reînceput terapia AVR şi tratăm cu succes pneumonia.
Numărul celulelor s-a stabilizat, deci fizic se reface,
dar dacă încetează iarăşi tratamentul...
N-o lăsaţi.
- Când revine acasă... - Nu-i daţi drumul. Ţineţi-o aici.
O vom monitoriza atent, dar ceea ce mă îngrijorează
e că suferă de depresie.
Unul din psihiatrii noştri a tratat-o, dar n-a făcut mari progrese
şi de aceea am trimis după dvs.
Aici sau acasă, trebuie să vrea să se însănătoşească.
Nu e loc de greşeală.
- Dacă numărul scade sub 200... - Da, da, ştiu.
SIDA.
Sunt la capătul holului dacă aveţi nevoie de mine.
Bună.
Sunt... soldat Tracy.
Am lucrat cu fiul dvs, Eli.
E bine ?
Da, e bine.
Chiar a vrut să vină aici, dar armata îl ţine foarte ocupat.
Dar face lucruri minunate, munceşte din greu.
Oricum,
a auzit că sunteţi în spital.
Spune-i că sunt bine.
Nu, vedeţi... el ştie că nu sunteţi bine.
Mi-a spus despre situaţia dvs.
A auzit că nu vă luaţi medicamentele şi e foarte...
foarte îngrijorat pentru dvs.
Nu de-ajuns să vină chiar el.
Da, eu sunt.
Doar verificam.
Cum stăm ?
Ce ?
Noi doi. Relaţia noastră.
Adică...
dacă ne-am fi întâlnit în altă situaţie, departe de nava asta,
am mai fi împreună ?
Desigur.
Doar că...
asta e ceva nou pentru mine.
Relaţiile n-au fost niciodată punctul meu forte, şi...
şi vreau să fiu sigur că nu stric lucrurile.
Ai fost foarte tăcută în ultima vreme aşa că am început să mă întreb...
Matt...
Preferata ta.
Chiar îmi lipseşte mâncarea ta.
Cuptorul cu microunde munceşte din greu, nu ?
Da, semipreparate. În principal asta.
Mă cunoşti. Lucrez în principal noaptea, aşa că...
o grămadă de pizza.
E totul în regulă ?
Desigur. Eşti aici. Totul e... perfect.
Chiar e gustoasă.
Haideţi.
Le daţi drumul ?
Nu-i putem ţine închişi veşnic, sergent.
D-le, nu sunt de acord.
N-o facem degeaba.
Ne-au oferit informaţii. Cu cât ne dau mai mult, primesc mai mult.
Decizia a fost luată, sergent.
Fiecare membru al Alianţei e escortat,
aşa că nu e ca şi cum ar umbla liberi.
Scuzaţi-mă, colonele. Aţi văzut-o pe Chloe ?
Nu.
Am căutat-o peste tot. A... a dispărut.
Neaţa.
Da, aşa zice şi ceasul.
Şi se pare că e şi duminică.
Colonelul a decis să le dea drumul.
Să vedem cum merge.
Se pare că n-a început prea bine.
- Hei, ce se petrece aici ? - Doar conversăm.
Nu, nu, cere-ţi scuze.
- De ce ? - Cere-ţi scuze !
- Uşurel. - Crezi că-mi poţi spune ce să fac ?
- De fapt, pot. - Nu încerc să...
Ce dracu... ?
Nu te încurci cu oamenii mei.
- Doar vorbeam cu... - Nu vorbeşti cu nimeni.
E a ta ? Nu ştiam.
Du-l înapoi în celulă... până învaţă bunele maniere.
- Îmi pare rău, nu încerc să... - Cu cât vorbeşti mai mult,
cu atât stai mai mult închis.
Eşti bine ?
Chloe lipseşte.
Colonelul vrea să formăm echipe şi s-o căutăm.
Lucrezi până la epuizare.
Mai sunt multe de făcut.
Lipsa somnului duce la neatenţie.
Trebuie să-ţi reamintesc că s-au pierdut deja două vieţi ?
Colonele. Ştiu, îmi pare rău.
- Comportamentul meu... inacceptabil. - Da, a fost.
Ştiu că e important să mă integrez,
să mă înţeleg cu oamenii tăi, şi pot face asta, promit.
Am făcut o înţelegere.
Vă dăm informaţii, voi ne daţi drumul,
şi intenţionez să mă ţin de partea mea de înţelegere.
Poţi avea încredere în mine.
Chloe.
Ce faci aici ?
Lt. Scott, am găsit-o.
Recepţionat.
- Ce cauţi ? - Cheile.
Nu-ţi găseşti cheile.
Nu. Credeam că sunt în poşetă, dar...
Doamnelor şi domnilor, asta e o premieră.
Ştii, n-ai rătăcit nimic de când îmi...
Mă ajuţi să le găsesc sau nu ?
Îmi pare rău.
Doar că am întârziat şi nu...
Am adus cumpărăturile ieri.
- Ce proastă sunt. - E în regulă.
Nu, nu e. Oricine putea intra să ne ia lucrurile...
Sharon, Sharon.
Lipsesc o oră cel mult, poate două.
Te sun dacă intervine ceva.
Neaţa.
Pot să vă ţin de urât ?
Sigur.
Arătaţi mai bine.
Doctorul a spus că veţi ieşi de aici curând.
De ce nu sună ?
Au trecut luni de zile. Nimic.
Nu-i stă în fire.
Bine. Bine.
Care e filmul dvs preferat ?
- Ce ? - Faceţi-mi pe plac.
- Filmul preferat. - Grease.
- Nu, celălalt. - Sound of Music ?
Nu, ce...
Filmul SF preferat ?
- Nu-mi prea plac... - E.T.
Nu ?
- Ăsta e preferatul dvs. - Da.
Iubesc filmul ăla.
L-aţi închiriat şi i l-aţi pus când era copil.
V-aţi întrebat dacă există extratereştri,
dacă e posibil zborul către alte planete şi alte sisteme solare.
- Ce legătură are asta cu... - E... posibil.
Nu doar în alte sisteme solare. În alte galaxii.
Guvernul are un program,
programul Stargate,
iar o Poartă stelară e ca o uşă.
Îţi permite să treci prin ea şi să călătoreşti la mari distanţe în spaţiu,
în cealaltă parte a universului chiar...
- De ce îmi spui asta ? - Pentru că eu sunt Eli.
Sunt pe o navă, foarte, foarte departe,
dar conştiinţa mea e în corpul acestei persoane.
Chiar sunt eu, mamă. Sunt fiul tău.
Nu-ţi aminteşti că ai intrat în depozit ?
Nu. Am adormit în camera mea.
Apoi m-am trezit vorbind cu lt James.
Nu e prima dată când se întâmplă asta, nu ?
E ca şi cum... îmi pierd cunoştinţa din când în când.
Extratereştrii au folosit pietrele de comunicare s-o controleze pe lt James...
Pentru că am uitat să le resetăm.
Tocmai am fost în laborator. Pietrele sunt în regulă.
Nu pare să fie ceva fizic în neregulă din câte-mi dau seama.
Aş avea nevoie de o EEG sau o scanare CAT pentru mai multe detalii.
Aş vrea, totuşi, s-o ţin peste noapte pentru observaţii.
Bună idee.
... iar după ce piatra e aşezată şi dispozitivul e pornit,
faci schimb de conştiinţă cu persoana de la celălalt capăt.
Tu intri în corpul ei iar ea în corpul tău şi...
şi... nu mă crezi.
- Nu înţeleg. - Ştiu.
- Ştiu că e ciudat. - Unde e Eli ?
E pe o navă, Destiny, în cealaltă parte a universului.
- Când vine acasă ? - Nu ştiu, e foarte, foarte departe.
- La miliarde de ani lumină. - Cum a ajuns acolo ?
Poarta stelară, mamă ! Bine, bine, mamă...
Nu-mi mai spune aşa. Nu eşti fiul meu.
În ziua în care a plecat tata...
aveam 14 ani.
Am fugit în camera mea, plângând.
Ai venit şi mi-ai spus că trebuie să fiu puternic pentru tine.
Ai spus că trebuie să fiu bărbatul care el n-a fost.
Mai ţii minte ?
Cum aş putea şti asta dacă n-aş fi Eli ?
Ţi-ar fi putut spune el.
Cum mi-ar fi putut spune toate detaliile despre...
Lasă-mă în pace !
Te rog, mamă. Sunt chiar eu.
- Soră, soră ! - Ştiu că e complicat. Mamă, te rog.
Soră ! Te rog, pleacă.
- Ce e ? Limba Anticilor ? - O parte.
Aceste simboluri mi s-au părut familiare,
apoi mi-am amintit unde le-am văzut.
În nava extraterestră prăbuşită.
O parte înţeleg, dar majoritatea e prea avansată.
Trebuie să-i fi făcut ceva, să-i fi pus ceva în creier.
Ai spus că n-avea dispozitive de urmărire în ea.
Nu, nu de care să ştiu eu.
Poate se întâmplă ceva cu ea la nivel celular,
un fel de manipulare genetică care o schimbă treptat.
- În ce ? - Crezi că devine unul din ei ?
- Vreau să fie pusă în carantină. - Nu ştim sigur dacă asta se întâmplă.
- N-o putem închide. - Până nu ştim ce e cu ea, nu pot risca
s-o las să umble liberă prin navă, nu ?
Cred că merită riscul.
Dacă îi putem monitoriza comportamentul, frecvenţa amneziilor,
unde se duce, ce face,
am putea înţelege ce se întâmplă de fapt.
Categoric mai repede decât s-o izolăm într-o cameră.
Nu trebuie lăsată singură, niciodată.
Da, d-le.
Bună.
Mersi că ai venit. N-aveam pe cine să sun.
Cum... cum se simte mama ta ?
Fizic, bine.
Pneumonia se vindecă, numărul leucocitelor e stabil
acum că a reînceput terapia, dar...
M-am temut mereu că va renunţa
dacă se întâmplă ceva cu mine, iar acum...
- Nu s-a întâmplat nimic cu tine. - Nici măcar nu ştie că sunt eu.
Am încercat să-i spun, dar...
din punctul ei de vedere, armata i-a luat fiul,
nu vrea să-i spună unde e sau să-l lase să vorbească cu ea.
Şi eu aş renunţa.
Eli, nu renunţă nimeni.
Fie că te crede sau nu,
trebuie să-şi ia medicamentele,
iar tu trebuie s-o faci să înţeleagă asta.
Nu mă pot apropia de camera de control
sau să folosesc pietrele pentru a-mi vizita mama.
E doar temporar, până ne dăm seama ce se întâmplă.
Lt. E timpul schimbului de tură. Preiau eu de aici.
- E în ordine. Nu mă deranjează... - Ordinele colonelului, mă tem.
Promit să n-o scap din vedere.
E în regulă.
Bine.
Revin mai încolo.
Vino cu mine.
Ce e asta ?
Un loc pentru studiu.
Probleme de rezolvat.
Ţi se pare ceva familiar ?
Nu te grăbi.
Priveşte cu atenţie.
- Te acomodezi ? - Da. Frumoase camere. Intră.
Probabil Anticii s-au gândit că vor sta aici o vreme,
aşa că nu s-au zgârcit cu confortul.
Cât timp ne vor însoţi ?
Cât timp ne daţi motive.
- Unul din oamenii tăi, Simeon. - Da, ştiu, am auzit. Şi îmi pare rău.
Nu e cel mai diplomat din grupul nostru.
Cultura planetei lui a fost mai dură decât a majorităţii.
Col. Young a decis să-l elibereze, dar dacă mai calcă iarăşi strâmb...
Vorbesc eu cu el.
Încercăm să facem asta să meargă.
El trebuie să încerce mai mult.
Hei.
Aici eraţi. V-am căutat peste tot.
N-aţi răspuns la radio, aşa că m-am gândit...
Scuze. Am pierdut noţiunea timpului.
E doar a ta.
Eşti bine ?
Da. În regulă.
Ce făceaţi ?
A vrut să mă uit la nişte ecuaţii, să văd dacă le înţeleg.
Şi ?
Nu ştiu.
Scuze că am întârziat.
Doar că Eli, când se apucă să povestească...
- Cum se simte mama lui ? - E bine, fizic.
Problema e emoţională. Chestia asta începe să lase urme.
Eşti bine ?
Cina e în cuptor.
- Ai gătit ? - O încercare.
- Arată bine. - Ultimele ei cuvinte.
Şi... cum a fost ziua ta ?
Lungă. Epuizantă. Ca de obicei.
Aduc alta.
Lasă-ne un minut. Înapoi.
- N-o să te las să distrugi totul. - Doar vorbeam cu o femeie.
- Vrei să fim închişi permanent ? - Ce mai contează ?
Curând îşi vor da seama că "informaţiile" sunt doar o grămadă de minciuni.
Informaţiile date de tine.
Despre ce vorbeşti ?
Credeam că spunem toţi aceleaşi minciuni...
Noi cooperăm cu ei. Toţi.
Trebuie să găsim o cale să ne înţelegem cu ei.
Dacă vrei să joc jocul, îl joc, dar nu iau...
Fără jocuri. Fără jocuri !
Ţine-ţi doar gura închisă.
Fir-ar să fie.
Iar asta ? Nu sunt Porţi.
Curs modificat.
Pun pariu pe raţiile de-o zi că nu răspunde.
Dr. Rush, sunt Brody. Răspunde.
Dr. Rush, te rog, răspunde.
- Îmi eşti datoare. - N-am fost de acord cu pariul.
Nu cred că e din cauza avariilor pulsarului.
Ar exista un tipar al frecvenţei săriturilor.
De asemenea, există schimbări de direcţie după ce ieşim din ZSL.
E o coincidenţă prea mare, de fiecare dată când se întâmplă, nu putem da de Rush.
El face asta ? Cum ?
În afară de spargerea codului principal ?
- Nu ştiu. - Află.
Am avea nevoie de Eli.
- Eli nu e aici. - Dar îl puteţi aduce înapoi.
Trebuie să fie în altă parte acum, aşa că descoperiţi singuri.
De ce ai radioul oprit ?
- Scuze, dormeam în camera mea. - Greşit.
N-ai răspuns la apel, aşa că l-am trimis pe caporal Barnes să verifice.
Unde erai ?
Bine, ce s-a întâmplat ? Care-i treaba ?
Încercăm să ne dăm seama ce e cu Destiny.
Unde naiba ai fost ?
- Ce e asta ? - Vin aici să mă gândesc.
Şi să scrii pe pereţi ?
Lucrez la probleme care ne încurcă de când am ajuns aici, d-le Brody.
Asta a fost foarte frustrantă,
dar Chloe a rezolvat-o într-un minut.
Sub orice influenţă extraterestră s-ar afla, studiază nava asta.
Deci tu crezi că a intrat în sistemul navei în timpul unei amnezii ?
E ceva ce ar fi putut pune în mişcare acum câteva zile, săptămâni, poate.
Accesul în secţiunea asta e interzis.
- Mai devreme nu era. - Acum e.
- De ce ? - Înapoi în cabina ta.
O să continui să faci asta, nu ?
O să mă provoci să fac ceva
- ca să mă poţi închide din nou. - Înapoi în cabina ta.
Eşti dur, eşti înarmat şi ai oameni care te acoperă.
Aşa e.
Liberi.
Ce ziceai ?
Eşti bine ?
Spune-mi doar şi o să-ţi aducem orice ai nevoie.
Colonelul face asta ca o măsură de siguranţă.
Ei ce cred că se întâmplă cu mine ?
Încă nu ştiu.
Simt că îmi pierd minţile,
încetul cu încetul.
Nu.
Nu, o să-i dăm de capăt.
O să îndreptăm situaţia. Îţi promit.
Nu poţi să dormi ?
Mă uit la tine şi ştiu că eşti tu, dar totuşi...
îmi lipseşte... faţa ta...
vocea ta.
E dificil.
Probabil e mai rău pentru tine decât pentru mine.
Situaţia asta...
E aşa uşor să-ţi pierzi speranţa. Am văzut-o la alţii,
dar ceea ce mă ţine întreagă
sunt aceste puţine momente când suntem împreună,
să pot veni acasă şi să te văd şi...
şi să te ţin în braţe,
chiar dacă doar pentru o zi sau un minut,
e... e ceea ce mă face să merg mai departe.
- Voi fi bine. - Ştiu. Ştiu.
Se trezeşte acum...
uite.
Stă acolo tot timpul ?
Da. Mai devreme a scris în jurnal,
dar majoritatea timpului doar stă, holbându-se la pereţi.
Tot nu detectez schimbări fizice.
Fără echipament adecvat, nu prea ştiu ce altceva să fac.
Colonele, ştiu că faci asta ca s-o ţii departe de ceilalţi,
dar carantina nu e o soluţie pe termen lung.
Ştiu.
- Soră ? - Stai, nu.
Te rog, doar... doar ascultă, apoi voi pleca.
Promit.
Fie că mă crezi sau nu,
adevărul e că sunt îngrijorat.
Eli e îngrijorat.
Nu te pot lăsa aici aşa.
Era tot ce aveam.
El era motivul pentru care mă trezeam dimineaţa.
N-am realizat deplin asta decât atunci când nu mai era.
Spune-mi doar,
o să-l mai văd vreodată ?
Nu ştiu.
N-o pot lăsa aşa. Nu mă pot întoarce pe nava aia.
- Dacă o părăsesc, o să... - Eli, Eli, ascultă-mă.
Orice se întâmplă, vei trece de asta.
Poate vorbeşti tu cu ea.
Cineva din programul Stargate.
Poate atunci o să mă creadă.
Am o idee şi mai bună. Te sun eu imediat.
Ştiu că n-are autorizaţie. Va trebui să faci o excepţie.
A deblocat al nouălea chevron.
E posibil cea mai importantă persoană din acel echipaj.
Avem nevoie de el sănătos emoţional, concentrat.
Ştii ce, nu îţi cer, îţi spun. Fă să se întâmple asta.
D-nă Wallace, bun venit la bordul navei Destiny.
Bună, mamă.
Da, sunt real.
Eli...
Vino.
Vreau să-ţi arăt ceva.
Cealaltă parte a universului, mamă.
Tare, nu-i aşa ?
Da...
ştiu.
Şi eu am rămas fără cuvinte la început,
dacă-ţi vine să crezi.
E o navă uimitoare.
Încă încercăm să o descifrăm...
să vedem dacă există o cale de a ne întoarce acasă.
Voi încerca mereu. Promit.
Vom fi bine, mamă, noi doi.
Sunt atât de mândră de tine.
- Ai lăsat-o fără cuvinte, nu ? - Da.
Mâine părăseşte spitalul.
Mulţumesc că aţi lăsat-o aici.
Şi nu vă faceţi griji, ştie că nu se va repeta.
Nu va cere să vină aici în fiecare săptămână.
Oricum... vă sunt dator.
Îi eşti dator lui Wray. Ea a făcut totul posibil.
- Col. Young, răspundeţi. - Da, spune.
Cred că am o soluţie pentru starea lui Chloe.
Să auzim.
- Interfaţa neurală. - Scaunul ?
Cred că o poate vindeca.
E relativ simplu.
Din ce ştiu până acum, cred că scaunul
nu va permite decât oamenilor să interacţioneze cu el.
Există mecanisme de siguranţă care ar distruge
orice extraterestru ce ar încerca să-l folosească.
Deci scaunul distruge eventualul material străin, lăsând întreagă partea umană.
- Exact. - "Crezi, " adică nu eşti sigur ?
- Nu, nu pot fi absolut sigur... - E prea periculos.
Am adus îmbunătăţiri programului pe care l-am făcut când am folosit scaunul.
Ar trebui să împiedice rănirea ei.
Acum pot întrerupe conexiunea extern, oricând.
Va trebui să stea în scaun câteva secunde cel mult.
Dacă nu poţi fi 100% sigur, nu cred că ar trebui...
E cea mai bună soluţie găsită până acum.
Singura.
Colonele, n-o puteţi forţa.
Atunci o voi întreba.
- Sigur n-ai nimic împotrivă ? - E în regulă.
E în regulă. Scaunul nu se va activa până nu introduc eu comanda.
- Suntem gata. - Bine.
Dă-i drumul.
Respiră iar pulsul e stabil.
- A mers ? - Aşa cred,
dar vom afla curând, nu ?
- Bună. - Bună.
Voiam să-ţi mulţumesc că ai tras sforile ca mama să ajungă aici.
Ştiu că e ceva...
ce mulţi de aici ar vrea.
Te crede acum ?
Da. Da, acum da.
Astăzi o externează din spital.
Oricum... a fost grozav să pot discuta cu tine acolo.
Cineva care înţelege prin ce trecem...
O vom supraveghea, nonstop.
- Eşti bine ? - Da.
- Îţi pot aduce ceva ? - Nu. Sunt bine.
Vreau doar să mă întind puţin.
Sunt bine, Matt.
D-na Wallace ?
Da.
Sunt Sharon Walker.
- Fiul dvs., Eli, a sugerat... - A, da.
Bună.
Trebuie să vorbim.
Nu sunt vindecată, nu ?
Nu.
- Chiar crezi că te poate ajuta ? - Da, cred.
Dacă îşi preţuieşte libertatea,
va coopera fără să spună nimănui.
Am nevoie de ea aşa.
Pentru moment, oricum.
Dar poţi avea încredere în ea ?
Traducerea şi adaptarea SciFi Team