Cu fiecare naştere, există vărsare de sânge..." Proverb Antic
N-o pot face.
Te rog nu mă obliga s-o fac.
Te rog, lasă-ne să trăim.
Nu. O voi face. O voi face!
Traducerea şi adaptarea Richard Nasta pentru www.nsubs.ro
Nu-ţi fă griji. Ştii cum e Nancy.
- O să facem hipotermie acest weekend. - Cel mai important e să nu uităm berea.
- O să bem bere şi înainte să plecăm. - Am pierdut rezervările pentru cină.
Cred că-i târziu să mergem astăzi.
Da, ştiu. Cred că voi suna la hotel şi-i voi anunţa că ne cazăm mâine.
Bine, dar dacă ne taxează, o voi lua la bătaie pe Nancy.
Da, nici măcar nu ştiu de ce-ai invitat-o pe Nancy.
N-ai vorbit cu ea de, cât, şase ani?
Poate e timpul să accepţi că lucrurile se schimbă.
Nu ştiu despre ce vorbiţi. Nancy e la fel ca-n liceu.
Noi suntem cele care ne-am schimbat.
- Tu cu siguranţă. - Taci.
Exact. Cu toţii am crescut, dar ea...
A adus pe cineva?
Suntem gata?
- Isuse, Nancy, ai întârziat patru ore. - Stephanie, calmează-te.
Asta ar trebui să fie o vacanţă.
- Bună, fetelor. - Bună.
Ea e Annie. Lucrăm împreună. Ea e Stephanie, Daniela şi Gem.
- Încântată de cunoştinţă. - Asemenea.
Vino cu mine. Punem berea-n frigider.
Aşteaptă. Am şi eu nişte lucruri ce trebuie să le pun în frigider.
- Cine-i? - Ţi-am spus deja.
- Cine a spus că poţi aduce pe cineva? - Care-i marea problemă?
Marea chestie e că în camera de hotel intră doar patru persoane.
Voi dormi atunci pe jos, sau ne vom lua propria cameră.
Nu, ideea întregului weekend a fost ca noi să ne distrăm ca înainte.
Nici măcar n-o cunoaştem.
Ea şi soţul ei doar ce s-au separat. Are nevoie de asta.
Bine. În fine.
N-au încăput toate, aşa că m-am gândit să bem una.
Îmi place cum gândeşti.
Ce?
Las pe una din voi să conducă. Nu vă faceţi griji.
- Atâta timp cât eşti trează dimineaţă. - Dimineaţă?
Da, e prea târziu să plecăm acum. Mergem dimineaţă.
- Cum adică e prea târziu? - Nancy, ai întârziat patru ore.
A trebuit să lucrez până târziu.
Există o invenţie minunată numită telefon.
Poate că plecarea de dimineaţă nu-i o idee atât de rea.
Haide, Annie. Îţi voi arăta camera.
Cred că mai bine ne luăm bagajele din maşină atunci.
Da, eu voi începe să beau.
- Va fi o noapte lungă. - Da, un weekend lung.
Mulţumesc.
Tiroliana pare amuzantă. Ce altceva vom face?
Mergem cu caiacul duminică. Am făcut deja rezervările.
Am făcut rezervări doar pentru patru.
- Îmi pare rău. N-ar fi trebuit să vin. - Normal c-ar fi trebuit.
E weekend-ul fetelor, şi tu eşti o fată.
E în regulă, Annie, pe bune. Mai multe, mai bine.
Nu în casă.
- Nance, nu pot să cred că nu te-ai lăsat. - Nancy, ce obicei prost.
De cât timp te-ai separat de soţul tău?
Cam de trei luni.
Şi cât timp aţi fost împreună?
Am fost iubiţi din liceu, cam de 12 ani.
- Nu-mi pot imagina. - Normal că nu poţi.
N-ai avut niciodată iubit.
Am avut. Doar că nu postez pe tot internetul.
E exact ca iubitul lui Nancy care nici nu recunoaşte că există.
- E trează acum? - Sunt trează. Doar că te ignor.
Merg la somn.
- N-am dormit prea mult aseară. - Da, şocant.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Poate că nu pare aşa, dar obişnuiam să fim prietene foarte bune.
Am locuit pe aceiaşi stradă împreună.
Îmi amintiţi de mine şi surorile mele care obişnuiam să ne ciondănim mereu.
Da, exact aşa eram, ca surorile.
- Cred c-a fost frumos. - Uneori.
Sunt extenuată aşa că merg la somn.
Mulţumesc, că mă primiţi şi pe mine. Apreciez acest lucru.
- Desigur. - Da, desigur.
Cred că merg şi eu la somn, pentru că mă trezesc greu dimineaţa.
Ştim asta.
Scuze, tu dormi în aceiaşi camera cu Nancy.
- A adormit oricum. Nu va muşca. - Asta credeţi voi.
Noapte bună.
M-ai speriat de moarte.
Dumnezeule.
- Ce faci aici? - Scuze, n-am vrut să te înspăimânt.
- Îmi pare rău că Daniela e o nesuferită. - E în regulă. N-am fost oricum invitată.
Nimănui n-a părut că-i pasă. Mereu are un băţ înfipt în fund.
Am observat că voi două nu va prea agreaţi.
- Doar că nu mai avem nimic în comun. - Atunci de ce-ai acceptat să vii?
Mereu dădea vina pe mine de ce se petrecea în excursii.
Mă tem să întreb. Ce i-ai făcut acelei fete?
O tachinam despre greutatea ei când eram în liceu.
Cine, Daniela? Dar nu-i grasă.
Atunci a fost. Peste 90 de kg.
Ce? Dumnezeule.
Nu mi-am imaginat-o atât de mare. Poate puţin mai plinuţă.
- Ce faceţi? - Fumăm.
- Mai bine dormiţi că ne trezim devreme. - Ne vom trezi.
- Nu vrei să te pui cu mămica. - Sigur.
- Nu vreau să primesc o bătaie. - Da, normal că nu vrei.
- Nu mă aşteptam să fie atât de sus. - Floare la ureche.
Oricum nu-mi place.
Nancy, fii sinceră cu mine, a murit cineva făcând asta?
Nu! Fizic e imposibil. Eşti foarte ancorată.
Nu te uita în jos sau n-o vei mai face niciodată.
Dă-te pe spate, hamul.
- Te descurci. - Aşa?
- Da. - Bun.
- Poţi s-o faci. - Pornesc.
Ţine-ţi genunchii sus ca să poţi merge mai repede!
De ce-aş vrea să fac asta?!
- Eşti gata? - Da.
Bun, eşti gata.
Geronimo!
Curva!
Bun...
- El ţi-a luat asta? - Ştii bine.
- Capcana turiştilor. - Aş vrea să merg să văd.
Bun.
Îmi place mirosul naturii.
Da, de abia pot să-l simt din cauza parfumului tău, Steph.
- Sunteţi gata? - Normal că suntem. Încotro?
- Mie una mi-e foame. - Da, şi mie.
Am trecut de orăşelul ăla.
Da. Ce ziceţi să pornim la drum pentru că vom găsi ceva.
E ceva problemă cu maşina?
Nu, am crezut că ar fi mai bine să facem o plimbare.
Ce?
- Ăsta-i traseul de care mi-ai spus ieri? - Da, e un cerc de 5 km.
Daniela, nimeni nu vrea să facă asta acum.
- Putem merge mâine. - Nu, mâine mergem cu caiacul.
Ştii ce, Nancy? Ar putea fi distractiv.
Cred că suntem aici să ne distrăm în natură. Nu?
Eu mă supun majorităţii.
- Bine. În fine. - Are toată lumea o sticlă de apă?
Dacă mergem, să-mi iau un baton de proteine, pentru că mi se face foame.
Scuze. Poate n-ar fi trebuit să te duc.
- E în regulă. Îmi plac prietenele tale. - Măcar una din noi s-o facă.
Am un baton pentru fiecare.
Bun, pe aici.
Eşti sigură? Nu arată a traseu, Dani.
E un traseu natural.
- Haide. Urmaţi-mă. - Asta-i o idee proastă.
Băga-mi-aş. Începe să plouă.
Nici măcar n-am glugă.
- Cum de m-a făcut Daniela să vin? - Scuze, Gem.
Dacă ştiam că excursia va fi aşa...
Nu-i de parcă ai avea nevoie mai mult decât mine, Gem.
- Asta-i o nebunei. - Urăsc asta.
Se face tot mai frig.
Mi-ar prinde bine o ciocolată fierbinte acum.
- Cat mai e? - Cred c-am ajuns.
E mai încolo.
Aşteptaţi.
Nu poate fi bine. Am mers mai mult de 5 km.
Am obosit să umblu prin ploaie.
Nu mai e mult. Încă puţin în faţă.
Nu, trebuie să mă opresc şi să beau apă.
Da.
Vorbeşti serios?
Nu mă mir de ce respiri greu, Nancy.
Stai să-mi verific machiajul în schimb.
Ţi-ar prinde bine o schimbare.
Parcă am umblat o veşnicie.
Eşti sigură că ăsta-i drumul bun?
Am mai fost pe aici. Suntem foarte aproape.
Atunci eşti sigură că mergem în direcţia corectă.
- Da, sunt destul de sigură. - Destul de sigură?
Ascultaţi-mă...
E o privelişte uimitoare a pădurii acolo în vârf.
- Ce-i cu mirosul ăsta? - Da, şi eu simt.
Da, ce-i cu mirosul ăsta?
Miroase de parcă a murit ceva.
Scârbos.
Mă întreb ce s-a întâmplat.
Un animal mai mare l-a omorât.
Sunt urşi în pădurea asta.
- Sunt urşi aici? - Da, suntem în pădure.
Atunci ce căutăm aici?
Pentru că umblatul în mall nu-i ca cel în natură.
Scuze, prinţeso. Să mergem.
Sunteţi nişte fete.
Plouă. Sunt blocată aici din cauza voastră.
Vedeţi? V-am spus că merită.
Eu văd mai mulţi copaci.
E drăguţ. Doar că n-ar fi trebuit să beau atât de multă apă.
Abţine-te sau mergi acolo cu urşii.
Cred că-mi voi asuma acest risc.
- Are cineva hârtie igienică? - Nu.
Va trebui să te scuturi.
- Ştii că nu trebuie să fii atât de dură. - Da, doar că vorbim de Nancy.
Normal că trebuie.
Trebuie să pună un zid în faţa inimii să se protejeze să nu fie rănită.
Annie e...
Bărmaniţă şi psihoterapeută.
Normal că sunt. Toţi barmanii buni sunt aşa.
Aţi văzut priveliştea. Să mergem.
- Staţi, să fac o poză. - Tu şi pozele tale.
Jur că femeia asta nu merge la baie fără să nu posteze ceva pe profilul ei.
Măcar nu sunt poze pe jumătate goală.
Pe bune? N-aţi putut aştepta 2 secunde?
Fetelor.
Fetelor!
Da, am văzut-o, Gem. E frumoasă.
Nu, am mai fost pe aici. Totul începe să pară familiar.
- Exact asta am spus şi eu. - Nu, pare foarte cunoscut acest loc.
Dă-mi telefonul. Să văd ce poză ai făcut.
Cred că mi-am pierdut telefonul.
Genialo, ăsta-i?
- Dumnezeule. - Fetelor, asta-i dovada.
Suntem în acelaşi loc ca înainte.
- Umblăm în cercuri? - Nu, cum e posibil?
Am mers drept tot acest timp.
Ştiam eu! Nu ştii unde mergem.
Vrei să spui c-am luat-o undeva greşit?
Nu porneşte.
Voi merge să văd dacă observ ceva cunoscut, da?
Mi-e foame.
Dă-mi batonul.
- Ce? - Ai spus c-ai adus unul de fiecare.
- A fost înainte să ne pierdem. - Isuse Hristoase.
Ştii ce? Până aici.
Voi suna pe cineva să vină să ne ia de aici.
Da. Spune-i că ne găseşte lângă un copac.
- Telefonul mi-e mort. - Băga-mi-aş. Şi al meu.
Probabil a murit bateria căutând semnal.
Puteam să jur că l-am încărcat înainte să plec.
Tu?
Nu.
Fetelor.
Încep să ştiu pe unde suntem.
Cred că dacă mergem în direcţia aia, vom fi bine.
Funcţionează telefonul tău?
L-am lăsat la încărcat în maşină.
- De ce l-ai lăsa în maşină? - Oricum nu ai semnal aici.
Haideţi, să mergem.
- Prietenele tale nenorocite. - Nu-mi aminti.
- Stai. - Ce e?
Nu simţi?
- Despre ce vorbeşti? Ce e? - Nu te mişca!
Piciorul meu! Dumnezeule! Nancy, piciorul meu!
- Ce ne vom face? - Trebuie să rupem băţul.
Cum?
- Nu mă atinge. - Bine.
Trebuie s-o ridicăm pentru a ieşi din acel băţ.
Sângerează foarte mult.
Trebuie să-i punem un garou deasupra rănii.
Ce putem folosi ca garou?
Poftim, foloseşte asta.
Doare atât de tare.
Stai nemişcată.
Haideţi. Am nevoie de voi.
La trei. Da?
Unu, doi, trei.
Cu grijă.
Urăsc să spun asta, dar se întunecă, aşa că trebuie să ne mişcăm.
Cum am putea să mergem acum, Daniela?
Acum mai mult ca niciodată, trebuie să plecăm de aici.
N-ar fi trebuit să pornim la această drumeţie.
Opriţi-vă.
Certându-vă nu ajută pe nimeni. Trebuie s-o scoatem pe Annie de aici.
- Poate o putem căra de aici. - Şi vom vom face asta?
Tot am spus că ieşim din pădure de vreo patru ore.
- Da, ne-am pierdut complet. - Nu ne-am pierdut.
Nu mai spune asta!
Dar dacă unele din noi merg după ajutor?
Mergeţi voi, eu voi rămâne aici cu Annie.
- Da, voi rămâne şi eu. - Nu, du-te cu ele.
Nu vreau să-ţi văd faţa acum.
Bine.
- Annie, îmi pare rău. - E în regulă.
Haide, Dani.
- Ne întoarcem cât putem de repede. - Grăbiţi-vă.
Nu ceda, Dani. Nu-i vina ta.
- Dar ea ne-a pierdut. - Nu-i vina ei că Annie a căzut.
Uitaţi!
Haideţi!
- E deschis. Să intru? - Nu, dacă locuieşte cineva aici?
- Nu, nu cred că-i cineva acolo. - Da, dar poate e un telefon înăuntru.
Pe cine păcălim aici? Acest loc e abandonat de ani de zile.
E cineva aici?
Haideţi, irosim lumina zilei. Trebuie să ne mişcăm.
- Da, Dani are dreptate. Să mergem. - Nu, aşteptaţi.
Stephanie, haide.
Băga-mi-aş.
- N-au telefon. - Ţi-am spus.
Bine.
Încotro?
Nu ştiu.
Am crezut c-ai mai făcut traseul ăsta.
Da, dar acum câteva luni. Nu-mi amintesc exact.
Dacă mergem într-o direcţie şi dacă nu ajungem nicăieri, revenim?
Bine.
Să mergem prima oară în dreapta.
Mi se face foarte frig.
Da, pe cum apune soarele e tot mai frig.
- Crezi că fetele se vor întoarce repede? - Nu ştiu.
E atât de întuneric afară.
Nu te-ngrijora.
Am adus o lanternă.
Chiar ai venit pregătită?
Nu. Am luat-o de la Daniela să-mi bat joc de ea.
Nu. Te rog, nu.
Cum de-i posibil aşa ceva?
- De ce-aţi venit din aceiaşi direcţie? - N-aţi găsit niciun ajutor până acum?
Nu, Annie, ne-am învârtit în cerc!
La bifurcaţie trebuia s-o luăm în stânga.
N-aţi găsit ajutor?
Nu, doar ne-am învârtit într-un cerc.
Nancy, mi-e prea frig. E prea frig.
Trebuie să găsim ceva s-o învelim pe Annie. Va fi sub zero grade în noaptea asta.
Mai în faţă e o cabană.
Măcar e un adăpost împotriva frigului, nu?
- Cat de departe e? - Nu ştiu. Jumătate de km.
Da.
- Să mă ajute cineva s-o car pe Annie. - Te ajut eu.
Steph, ia-mi rucsacul.
Bun. Haide. Poţi s-o faci.
Staţi.
Ai grijă pe unde calci.
Ai grijă.
Aşteaptă.
- Aproape am ajuns. - Poţi s-o faci.
Du-te înainte.
Ai grijă.
Cred că eu voi merge în continuare.
Ce? Te plimbi prin noapte?
E foarte frig afară, Steph.
Da, dar Annie se simte slăbită şi îi este frig.
E frig afară, dar înăuntru vă fi cald.
Sau e aşa pentru c-a pierdut foarte mult sânge
încât acum îi scade temperatura corpului.
Steph, dacă mergi singură-n noapte, niciuna din noi nu va reuşi.
- Unde-i geanta mea? Am nevoie de ţigări. - Poftim.
Chiar vei fuma?
- Scuză-mă. - Fetelor.
- Cum se simte? - E foarte slăbită.
Doamne, de cât timp e acest loc gol?
Cine ştie?
- Ai găsit mâncare? - Nu ştiu, dar nu există curent sau apă.
Am găsit totuşi nişte lumânări.
Sunt vase murdare în chiuvetă. Chestii peste tot.
- E de parcă au lăsat totul în urmă. - Dumnezeule.
Cât de lipicios.
Totul e expirat.
Mi-e atât de foame încât aş mânca orice.
Nu vrei să faci asta. Te vei îmbolnăvi.
Vei înrăutăţi lucrurile.
Asta a expirat acum un an.
O voi mânca. Voi mânca lucruri ce-s expirate de mai bine de-un an.
Mai sunt şi batoanele cu proteine.
Nu mai am.
Ce? Nesuferită egoistă ce eşti.
Nu ştiam că asta se va întâmpla.
Calmează-te! Când vom merge afară, vom găsit fructe sau ceva.
Urăsc să-ţi stric fericirea, Einstein, dar e iarnă.
Nu sunt frunze pe niciun pom, darămite fructe.
Trebuie să fie ceva ce putem mânca.
Da, trebuie să fie.
- M-am înşelat. - Ai păţit-o foarte des.
Cum se luminează, vom pleca.
O vom lua în stânga de data asta şi vom ieşi din pădure.
M-am săturat să te aud spunând asta.
Da, devine veche.
Sunt obosită. Cred că voi încerca să dorm.
Odihneşte-te, Annie.
Dumnezeule, încă sângerează.
Ce? Poate garoul nu-i atât de strâns.
Mă întreb ce s-a întâmplat cu familia ce-a locuit aici.
Au lăsat totul în urmă.
- Poate c-ai blestemul. - Ce blestem?
A fost acest pliant la locul cu tiroliana.
Şi ce-a spus?
C-a fost o veche moară aici şi multe lucruri rele s-au întâmplat aici.
Cum ar fi?
Au poluat apa atât de rău încât toată vegetaţia a murit,
toate vietăţile au murit.
Şi se spune că acest loc e blestemat.
Mie mi se pare că e multă vegetaţie.
Se spune că zona s-a schimbat într-un mod miraculos.
Aţi citit acelaşi pliant?
Ultima oară când am fost aici, am auzit şi eu de asta.
Şi ce-i acest blestem?
Se spune că nimeni nu poate fi aici până când pământul nu-i reumplut.
La scurt timp, moara a luat foc şi toţi au murit, inclusiv proprietarul.
Da, multe accidente ciudate s-au întâmplat în pădure.
Pe pliant era scris ce trebuie să iei asupra ta în caz că vii la plimbare.
- Da, mâncare în plus? - Am uitat.
Cu cine ai venit aici înainte, Daniela?
- Gem, ce-i cu tine? - Mă mănâncă de numa.
Dumnezeule, ce-i aia?
- Se pare c-ai atins sumac otrăvitor. - Nu, nu se poate. A avut mănuşile.
Care-i problema?
M-am şters cu o frunză când am micţionat în pădure.
Gem, nu te mai scărpină, înrăutăţeşti lucrurile.
Merg să văd dacă e ceva în cabinetul medical.
- Nu. Opreşte-te! - Am nevoie de apă.
Poftim! E expirată, dar poate că funcţionează.
- Funcţionează? - Nu ştiu.
E ceva rece
- Cat e de expirat? - E foarte.
Încep să mă simt mai bine.
Nu-i amuzant.
Ba da, pentru că doar tu puteai păţi asta, Gem.
Ca atunci în tabără când ai sărit în lac şi sutienul ţi-a căzut miraculos.
Sau atunci în excursie. Când pantalonii ţi s-au rupt.
- Ai avut multe probleme cu hainele. - Măcar ale mele au fost accidente.
Tu-ţi dădeai hainele jos intenţionat.
Nu i-ai văzut profilul mai nou? E pe jumătate goală în orice poză.
Eşti geloasă pentru că nimeni nu vrea să te vadă goală, Daniela.
Şi pe tine cine vrea să te vadă? Cu siguranţă nu iubitul.
Nici măcar nu se comportă de parcă ai exista.
Daniela, poate c-ai pierdut din greutate, dar nu te-am văzut niciodată cu-n iubit.
Pentru că nu-mi declar iubirea pentru un băiat nou săptămânal,
nu înseamnă nimic.
Măcar, eu nu postez mesaje siropoase ca lumea să le vadă.
Pe cine încerci să convingi cu relaţia perfectă?
- Pe noi sau pe tine? - Nu simt puls.
- Ce vom face cu Annie? - O putem căra.
Trebuie să punem pe cineva să se întoarcă după ea.
Da, imediat ce găsim ajutor.
Nu, vreun animal o va găsi.
Putem închide uşa şi nu intră nimic.
Nu, un urs ar putea-o mirosi şi...
Vom ieşi din pădure în câteva ore, maxim.
Pe cine păcăleşti?
Haideţi.
Ia-o la stânga, Nancy.
- E foarte supărată. - E prietena ei.
- Nu suntem toate supărate? - Ba da.
Doamne, mi-e sete. Aveţi apă?
Nu trebuia s-o torni toată pe păsărică, Gem.
- Ce naiba? - Aici se termină traseul?
- Data trecută am luat-o la dreapta, nu? - Da, sunt sigură c-am luat-o-n dreapta.
Dacă nu-i nici dreapta nici stânga, ce direcţie să mai luăm?
Trebuie să ne întoarcem înapoi, şi vom găsi un alt drum.
Nu există alt drum.
- Nu vom coborî de pe acest munte. - Nu ştiu ce faci tu, dar eu da.
Tăceţi! Auziţi?
- Ce să auzim? - E apă.
- Aşteaptă. - Ce?
De unde ştii că-i în regulă să bei această apă?
Gem, nu cred că putem fi pretenţioase acum.
Nu, am văzut la televizor c-ar trebui să tratezi apa de izvor
înainte s-o bei din caua bacteriei.
Da, dacă alergi, vei ajunge deshidratată.
Ştii ce altceva te deshidratează? Faptul că nu bei apă.
Da, mai bun decât orice din magazin.
Gem, acum ai destulă apă să-ţi speli păsărica ore întregi.
- Ce facem acum? - Putem urma izvorul.
Se goleşte într-un râu sau ceva. Şi putem urma râul într-o civilizaţie.
Apa e atât de rece încât nu-mi simt mâna.
N-o lăsa prea mult în apă. Ar putea să-ţi îngheţe.
Aşteptaţi!
Aşteptaţi-mă!
E o clădire!
- Aşteptaţi-mă. - Suntem salvate.
E acea moară din pliant.
N-a mai rămas cine ştie ce după incendiu.
Aici a început totul.
Poate n-a fost o idee atât de bună să bem acea apă.
Crezi şi tu în blestem acum?
- Ce e? - Mâna mea.
Lasă-mă s-o văd.
- Ce s-a întâmplat cu tine? - Mi-am pierdut mănuşa.
Dumnezeule.
Îmi voi pierde degetele, nu?
Ai face bine să-ţi acoperi mână până nu se înrăutăţeşte.
Acum, sunt doar vârful degetelor.
- Să le acopăr cu cea? - Are cineva o pereche de mănuşi în plus?
Poftim.
- Şi tu? - Ai nevoie mai mare de ele.
Am una.
Mi-e foame.
Nu putem rămâne aici. Trebuie să mergem.
Nu-i nimic aici.
- Se va întuneca curând. - Nu putem rămâne aici.
- Aceste ziduri nu ne vor ajuta cu frigul. - Măcar ne ajută cu vântul.
Sunt obosită. Trebuie să mă odihnesc.
Bine, rămâneţi aici, dar eu merg pe teren mai înalt
să văd dacă observ ceva la distanţă.
Chiar vrei să-ţi iroseşti energia?
Da, pentru că trebuie să ne dăm seama cât de departe putem merge.
Trebuie să găsim mâncare sau ceva.
Rămânem fără nimic.
O persoană poate trăi câteva zile fără mâncare atâta timp cât are apă.
Dacă mergem la pescuit?
Folosind ce mai exact?
Nu ştiu.
Cine va dori să se vadă cu mine acum că nu mai am degete?
Nu ştii că le vei pierde.
Băga-mi-aş!
Ne-am ars. Dumnezeule mare!
Ce naiba?
Doamne, sper să nu mai plouă.
Trebuie să ne mişcăm sau vom rămâne blocate aici fără acoperiş.
Merg după Stephanie.
Devine din ce în ce mai frig.
Soarele apune. Va fi întuneric curând.
Mereu te gândeşti cum vei muri.
Eu una nu m-am gândit că voi muri aşa.
Nu vorbi aşa.
Stephanie! Stephanie!
Stephanie!
Stephanie?
Dumnezeule!
Dani, îmi pare rău că n-am fost de treabă cu tine în liceu.
A fost acum mult timp.
Nancy era cea enervantă oricum.
Trebuia să fiu o prietenă mai bună.
- Nu vreau să vorbesc de liceu acum. - Bine.
- Trebuie să mergem. - Ai găsit ceva în apropiere?
Da, la câţiva km de aici.
- Ce s-a întâmplat cu mâna ta? - M-am tăiat în sticlă.
Aveţi ceva cu ce pot s-o înfăşor?
Poftim, mănâncă.
- De unde ai mâncarea. - Nu întreba.
- Unde-i Stephanie? - Stephanie e moartă.
Ce?
Cred c-ar fi mai în siguranţă cât mai departe de aceste ruine.
Poftim.
- Crezi că blestemul e adevărat acum? - Mai bine în siguranţă decât moartă.
Haide. Luaţi-vă lucrurile. Grăbiţi-vă.
- Ce s-a întâmplat cu Stephanie? - Îţi spun când plecăm de aici.
Cât mai avem?
Putem înnopta aici, dacă nu puteţi continua.
Nu. Prefer să continui.
Da, şi eu. Nu avem adăpost aici.
Se va face tot mai frig,
asta-i singura problemă.
Nu vezi unde e pe întuneric?
- N-am văzut un loc unde ne putem ascunde. - Ce?
V-am spus asta ca să plecăm de acolo.
Ce-i cu tine?
Ceva nu-i bine cu acest loc.
De ce? Pentru că Stephanie a avut un accident?
Da, şi pentru c-am găsit o mână tăiată la câţiva metri distanţă de ea. Da?
O mână tăiată?
Ce s-a întâmplat cu restul corpului?
Nu ştiu. Poate l-a mâncat un urs.
- Blestemul e adevărat. - Nu, e doar o coincidenţă.
Serios?
Voi strânge nişte crengi, ca să putem face un foc să ne încălzim.
Te voi ajuta.
Bine. Haide.
Cum ţi-e mâna?
Sângerarea s-a oprit. Nu cred că vrei asta înapoi.
Nu, e doar a ta.
- Cum ţi-e mâna? - Nu-mi simt mâna. Sau...
Hai să văd.
- Simţi asta? - Nu.
Dar asta?
Simţi?
Dar asta?
Da, îl simt.
Va trebui să-ţi amputăm degetele.
Altfel, întreaga mana va fi afectată.
Nu! Nici gând, Nance!
O vom duce la un doctor, şi se vor ocupa ei de ea.
Trebuie să fim realişti că poate vom sta aici mult timp.
Dacă nu-i tăiem degetele,
pe când vom găsi ajutor, şi-ar putea pierde întreaga mâna.
Mai bine degetele decât toată mâna.
Nu, nu vreau să le pierd.
Sunt deja pierdute. Ăsta-i ţesut mort. De asta nu simţi nimic.
Nu avem cu ce să le tăiem...
Cu ăla?
Sunt deja moarte. Şi nu vei simţi nimic.
De fapt... trebuie să tăiem exact deasupra ţesutului mort.
- Fără anestezie? Nu. - Gem, dacă n-o facem, vei muri.
Da, prefer să mor.
Nu te mai zbate, te rog. Faci lucrurile dificile.
A leşinat.
E mai bine aşa.
- Merg în spatele unui copac. - Rămâi aproape.
- Ai fost rapidă. - Alarmă falsă.
Dumnezeule.
Nu-ţi face griji.
Le este mai mare frică de noi decât ne este nouă de ei.
Mă bucur că Gem doarme acum.
Da.
Haide.
- Să mergem. - Haide.
Haide.
Haide! Eşti gata?
Unde-i?
Nu cred că ne-a văzut.
- Probabil nu poate trece râul. - Nu, cred că-i adânc acolo.
- Atunci, ce facem? - Să ne întoarcem în pădure.
Nici gând, Gem. Eşti prea slăbită.
Singura speranţă e să mergem în josul râului.
Probabil e mai speriat de noi decât suntem noi de el.
Merg eu prima. Şi vei vedea că merge în pădure şi ne lasă în pace.
- Dacă te înşeli, Nancy? - Nu mă înşel. Vei vedea.
Imediat ce se sperie, mă puteţi urma.
Haide.
Trebuie să fugim.
- Dar Nancy? - E prea târziu pentru ea acum.
Haide, să mergem.
Haide. În ritmul ăsta, nu vom ajunge niciodată.
Nu mai pot continua. Am nevoie de mâncare.
Încă unul.
Nu ai nimic în stomac ce să vomiţi.
- Cum te poţi uita? - Nu ştiu. Am devenit... amorţită.
- Dani, pare cunoscută. - Cum aşa?
- Arată că femeia din poză. - Ce poză?
A fost o poză în cabană, şi purta aceiaşi căciulă şmecheră.
Cabană a fost abandonată de mulţi ani.
Nu se poate. Acest corp abia-i descompus.
Îţi spun, Dani, e aceiaşi căciula şmecheră.
E doar o coincidenţă. Să mergem.
Grăbeşte-te.
Aşteaptă te rog.
Am nevoie de cinci minute.
Am nevoie de-un minut.
- Am nevoie de-un somn rapid. - Bine.
Un minut. Mă poţi ajuta? Te rog.
Mersi.
Cred că până aici a fost drumul tău.
Nu, am nevoie de-un somn rapid.
Toţi oamenii ce-au dispărut aici.
- Toate acele presupuse accidente. - Presupuse?
Par nişte accidente pentru noi, dar nu sunt.
Pământul îşi cere viaţa.
O iei razna, Dani.
Animalele trebuie să moară ca să ne hrănim şi să trăim,
iar noi murim ca să hrănim plantele, care în schimb hrăneşte pământul,
care în schimb hrăneşte animalele.
Acest loc are nevoie de sânge să se reumple.
Despre ce naiba vorbeşti?
Trebuie să ies din pădure, dar nu mă lasă să ies...
- Până nu eşti moartă. - Ce-ai spus?
Eşti fericit acum?
Dă-mi drumul!
Daniela?
Cu cine vorbeşti?
- Unde-i Gem? - Credeam că eşti moartă.
- L-am înjunghiat în jugulară. - Dar te-am auzit strigând.
A durut ca naiba când mi-am folosit mâna. Rana-i încă deschisă.
Unde-i Gem?
Ce s-a întâmplat cu ea?
De ce eşti plină de sânge?
Am fost atacate de-un urs.
Eşti rănită?
Bine. Cred că suntem doar noi atunci. Am face bine să mergem.
Aşteaptă. Am nevoie de-un moment.
- Mi-e foame. - Da.
- Te laşi de ele? - Am vrut de ceva timp.
Mai bine mai târziu decât niciodată.
Nu-i prea târziu.
Noi două vom scăpa de aici.
- Chiar crezi asta? - Ştiu asta.
Dacă poţi omorî un urs cu acel cuţit, atunci cred că orice-i posibil.
Nu, am fost norocoasă.
Am ghicit unde-i jugulara.
Am presupus că-i jugulara datorită sângelui ce-a ţâşnit.
Pot să-l văd?
Nu pare cine ştie ce.
Sper doar să nu mai găsim alţi oameni morţi.
Îmi pare rău c-am sugerat să ne plimbăm.
Ştiu că-ţi pare. Suntem fete mari, şi-am fost de acord.
Nu ne-ai spus niciodată cine te-a dus în acest loc sumbru.
Nişte prieteni de la facultate. Robert, Meg şi prietenul lor, Julian.
Robert şi Meg?
N-am văzut o poză la profilul tău cum c-au dispărut anul trecut?
Te-ai trezit.
Îmi vei spune tot ce se petrece aici.
Ştii ce se petrece aici.
- Tu ai omorât aceşti oameni? - Normal că nu.
- Gem? - Gem a fost deja moartă.
Doar că n-a ştiut asta.
- Plus că am rămas fără mâncare. - Ţi-am găsit rezerva.
Ce s-a întâmplat cu colegii tăi?
Julian ne-a adus aici. Ne-a dus la o plimbare.
Primul a fost Robert, apoi Meg.
Păreau nişte accidente.
Şi când am rămas cu Julian, mi-a spus adevărul.
- Ce adevăr? - Despre blestem.
Ceea ce trebuie să fac.
- Şi anume? - Nu ne va lăsa pe amândouă să scăpăm.
- Nu? - Cere sânge.
Şi ne-ai adus aici să ne omori.
Odată ce l-am omorât pe Julian, am ştiut.
Mi-a spus dacă nu aduc sânge mă va omorî.
- Am fost prietenele tale. - Nu, n-ai fost.
N-am mai fost de când am intrat la liceu.
Vi se făcea ruşine cu mine pentru că eram puţin grăsuţă.
Ai idee de câte ori am intervenit ca alţii să nu te bată?
Da, sigur. Erai alături de ei, bătându-ţi joc de mine mereu.
Ai idee ce efect a avut asupra mea?
Da, pentru că exact ca tine, m-am zbătut şi eu să mă integrez.
Dar de două ori, am ajuns să mă bat apărându-te.
Îţi aminteşti când am fost suspendată o săptămână de la şcoală?
Dacă-i adevărat, de ce nu mi-ai spus mai repede?
Pentru că liceul e nasol şi presiunea-i o nesuferită.
Dar a fost acum mult timp. Majoritatea au trecut de acel moment.
- Ţi-e usor s[ă zici asta. - Bine.
Rămâi aşa nesuferită toată viaţa, curvo.
Stai puţin. Nancy, doar nu mă laşi aici legată de acest copac?
Nu am încredere în tine, după recenta încercare.
Pari să crezi toate prostiile pe care le spui.
Cum găsesc ajutor, le pun să te caute.
Ştii, Nancy, ai putea să mă omori.
Pentru că mă omoară mai dur decât tine.
Chiar eşti nebună.
A început.
Îi voi aduce la tine, promit.
Traducerea şi adaptarea Richard Nasta pentru www.nsubs.ro