СЕРІАЛ NETFLIX
ШІСТЬ МІСЯЦІВ ПО ТОМУ
Два потяги, дві історії.
Один жвавий ташвидкий.
Другий ледь тягнеться.
Скутий залізною хваткою Уілфорда.
Броньована черепаха, що плентається за зайцем.
Де всі під однією п'ятою.
Служать єдиній манії...
повернути втікачів і помститися.
Я їх відчуваю.
Лейтон провів тут мій локомотив.
Судячи з кількості льоду, десь місяць тому.
Рухаємось по їхніх п'ятах.
Бачиш?
Як колись сліди на снігу.
Машиністе, переходь на південну розвилку.
Ми повернемо його, Джупе, за будь-яку ціну.
Лунає гудок паровозу
Навіває сон
Під свої ковдри
Лягають дівчатка та хлопчики
Машиніст веде паровоз
Пожежник б'є у дзвін
Піщаний чоловічок хитає ліхтарем
Нехай всі знають, що все добре
Чух-чух, чух-чух
Вздовж узбережжя
Усі прямують до Морнінгтауну
Далеко-далеко
Може, там дощить
У краях, куди їде наш потяг
Усі маленькі мандрівники...
Усередині світ занепаду.
Тепер тут лише один клас.
Робітничий клас,
що мерзне, шиє, ремонтує, страждає.
Далеко-далеко
Тут немає проходу.
- Вінніпег. - Повідомлення для голови.
Та обморожені пальці тримають міцно.
Глибоко в мерзлих надрах, де ніколи не ступала ногаУілфорда...
іскра досі жевріє.
Опір,
виплеканий і забезпечений найсміливішими з хоробрих.
Повідомлення для ватажка.
Я не почула паролю, пане Пайк.
Від свого заступника я очікую більшого.
Помічені ознаки «Снігобура».
Ми повернули на південь, на головну лінію.
Хвала Богу за це.
Ми вже 32 дні не знали, чи живі вони.
У них, напевно, є власні причини для тих маневрів.
Якщо у потязіМелані...
Ми не знаємо.
А тобі не спадало на думку довгими самотніми вечорами,
що Лейтон нас просто кинув і вже ніколи не повернеться?
Ні, не спадало.
І тобі теж, бо тебе б у Опорі не було.
Отже...
Антибіотики для швачок.
З їхніми жахливими умовами праці ліки їм знадобляться.
Ці дрібнички підтримують наше здоров'я.
Пасажири втримаються, якщо ми полегшимо їм подорож.
Підготуй їх до повернення Лейтона.
У пересувному ГУЛАГу Уілфорда досі жевріє надія.
У концтаборі завбільшки у 1023 вагони.
ВІЧНИЙ ЛОКОМОТИВ
ГАЛЬМІВНИК ГАРРІСОН
Гаразд. Треба уникнути забруднення від слідів.
Я зберу зразки льоду.
Як тобі там?
Пальми, золотий пісок, зараз спіймаю північнокорейські хвилі.
Добре, візьму дошку і до тебе.
- Не заважай. - Я його заспокоюю.
Ти його відволікаєш.
Костюм на 22 хвилинах. Пульс у нормі.
Тримайся, добре?
Зрозумів.
Що з локомотивом?
Ми його охолоджуємо, та він досі перегрітий.
Що тут у вас?
Мінус 86.
- Я рада, що ми сюди дісталися. - Не плутай погоду з кліматом.
Зразки Бена покажуть нам повну картину.
- Ми шукаємо тенденції. - Я думала, ми шукаємо місце для життя.
Моделі це місце до вподоби, глянемо на результати.
«Моделі».
Тіл, пам'ятаєш, як модель вподобала Сулавесі?
Авжеж.
Шість місяців мандрування світом, і все марно.
Усі зупинки були повчальними. Вважай їх місцями збору даних.
Звісно, професоре Лейтон, це не льодяне пекло,
це місця збору даних.
Правильно.
Чорт!
ПОМИЛКА ТЕРМОДАТЧИКА
- Я маю з ним поговорити. - Добре.
Бене, відключивсятермодатчик на головній лінії.
- Це, мабуть, помилка. - Та ні.
- Перебрали з потужністю. Я казала. - Просто прибери зайвий заряд.
І він відновиться.
Якщо я це зроблю,ми не зрушимо з місця.
Треба припиняти. Повертай його.
Вона помиляється, Лейтоне. Можна міняти рівні. Ще десять хвилин.
Ми палаємо. Нам треба негайно рушати.
Роби, що можеш.
Я йому казала, що це перебір.
Добре.
Усе під контролем.
Бене, продовжуй роботу.
Привіт.
- Як вона зранку? - Їдка та зла.
- Сайкс вже йде. - Чудово.
Чому ми знову стоїмо?
- Оазис вони не знайдуть. Ти ж знаєш. - Нічого я не знаю.
Так легше.
Нікого не знати. Нічого не відчувати. Тюремнице, ти хоча б жінка.
Принаймні, я тебе розумію.
Будеш чемною, чи мені тебе годувати тут?
- Спочатку чудовиська. - Ні, прошу.
- Ні. - Добре.
Сьогоднішня урізана пайка.
У нас яловичина по-бургундськи, карбонара,
жахлива курятина з грибами й останні овочі по-тайськи.
Схоже, ти залюбкипрацюєш на цих піратів.
Я просто військовополонена, Одрі.
Його твоя співпраця обурила б.
Прошу, не треба.
- Якщо ніхто не хоче овочі по-тайськи... - Мені карбонару.
Карбонара. Це найгірше.
Бене, вітер посилюється. Схоже, наближається фронт.
Зрозумів. Я повертаюся.
- Як Алекс? - Алекс, як справи?
Ми поки не горимо. Нехай поквапиться.
Вона каже, що послухала тебе, і все працює.
Тут надуло купу снігу. Дуже вітряна місцина.
Це добре, так?
Можливо.
Можливо, усе розбурхує наше тепло.
СИГНАЛ ВТРАЧЕНО
- Бене! - Бене!
Бене, прийом.
- Я його не бачу. - Бене!
Бене, ти чуєш? Бен!
Бене... прийом!
Бене, сигнал...
Бесс, я ось чого не збагну.
Що буде, коли ми повернемося до Уілфорда з твоєю моделлю клімату?
Переговори.
- Поїзди хочуть з'єднатися. - Спершу обмін заручників.
Тебе на Зару.
Так, але що далі?
Семеро ваших проти 2700 Уілфорда?
Зрадника й зайця він не помилує.
Чого це я заєць? Я прокинувся, а моє купе зникло.
Разом із чоловіком і хлопчиками-близнюками.
- Тіл слухає. - Замкни їх і йди сюди.
- Що трапилось? - Їм цього знати не треба.
Гаразд, вже йду.
Бене, ти чуєш?
Гаразд, обіду кінець.Мартіне, замкни її.
- Щось не так? - Швидше!
Я бачила, як Бен виходив.
- Потрібна допомога? - Ні, все добре.
Слухаюсь.
Тіл!
Що відбувається?
Залишайся у себе. Чекай команди з локомотиву.
- І все? - Так.
- Я йду туди. - Ні. Піду я.
Ніхто з вас нікуди не піде. Ми не можемо тут лишатися.
- Бене, ти чуєш? - Ми його не покинемо.
Якщо ми негайно не рушимо, ми розплавимось.
Скільки часу тобі треба?
Вісім хвилин, аби набрати швидкість, 10–12 на розрядку.
- Чудово, їдь! - І лишити тебе?
Костюми діють 30 хвилин. Поїдете й повернетесь.
- Ми залишимося тут. - Та ні за що.
Це не обговорюється.
Якщо ми втрьох втрапимо у халепу, працювати назовні буде нікому.
Я подбаю, аби цього не сталося.
Хоч іноді поважай субординацію. Так, для розмаїття.
Субординацію?
Ми не на лінкорі.
- Чорт, це рятівний пліт. - І ти лишаєшся тут.
Бен взагалі не мав туди йти.
- Він знав, куди лізе. - Пошуки привида Мелані.
Її теорії.
Ми домовилися, що знайдемо Новий рай і вернемося за рештою.
А якщо ніякого Нового раю немає? Якщо вона помиляється?
Це буде наша спільна невдача.
- Ти повезеш нас звідси. - Я?
- Чому? - Бо мені треба туди.
Що?
Господи!
Так, гаразд.
НЕБЕЗПЕКА
Ти починаєш вірити власній рекламі. Ти це знаєш?
- Просто намагаюся всіх врятувати. - Так, ми знаємо.
Наш великий рятівник.
Я так не казав.
Я була там спочатку. У Хвості. У бруді та лайні.
Я знаю, хто ти.
- Ти підбурювала мене стати ватажком. - Не для цього.
Цього я не хотіла.
Ми біля виходу. Відпусти запобіжник.
Прийом.
- Де запобіжник виходу? - На панелі праворуч.
Добре.
Джозі, будь обережна.
Так.
Так, ти теж.
Ти щось бачиш?
Ми з іншого боку.
Дуже довга стоянка, скажи?
- Локомотиве, ми вийшли. - Гаразд, чую.
Вони вийшли!
Підніми швидкість до 20.
Легше!
Це головний гросбух,
і тут видно, де завгосп помітив крадіжку.
Розпорошену по ланцюжку поставок.
Ночами сидів.
- Те, що від них залишилося. - Хтось вдає Робін Гуда.
Заро.
Як почуваєшся?
Величезною.
- Все добре, дякую. - Гаразд.
- Я принесла технічний звіт. - Я візьму.
Послухаймо її.
Ти добре повідомляєш погані новини, ясно та чітко.
Отже,
водопровід досі мерзлий. У більшості Другого й частині Третього.
Агросектор знову впав, але цього тижня лише на 6%.
Крадіжка. Я написав там...
Учора 43 вагони лишилися геть без тепла.
Евакуйовано 162 пасажири.
Якщо ми не можемо зігріти їх одразу, нехай страждають по черзі.
- Відріжте Перший клас. - Це не варіант.
Ви вивели його з експлуатації. Він порожній і мерзлий.
Я відновлю Перший клас, коли поверну локомотив і Одрі.
Може, є інший спосіб зберегти енергію? Наприклад, відсів.
Ні, Кевіне. От садист.
Прошу, посваріть його. Нагадайте йому, що є правила.
Шкода вас розчаровувати, але за винятком кількох рук,
ми по можливості дбаємо про всіх, аби зберегти життя Одрі.
Звісно.
І твоє теж, люба.
Мені дали гарантії.
Чи не так?
Бувай, Хаві.
«Правила».
- Опір себе так не обмежує. - У кожній грі є правила, Кевіне.
Будь креативним.
- Штурмовик Тайсон. - Ти витягнеш мене з Компосту чи ні?
Ще тиждень.
А тим часом, ти не проти гарячої ванни?
Це був жарт?
Жетон на купання
за службу нашій справі.
Слухаю тебе, Кевіне.
«Овалтін».
«Овалтіну» немає. Є місцевий самогон.
Добре.
Одну чарку.
Уілфорду подобається, як ви тут усе зробили,
та боюся, йому потрібно ще дещо.
Інформація?
Заколотники й надалі крадуть й втираються в довіру,
а ми ніяк не спіймаємо їхнього фюрера.
Ми хочемо знайти й схопити цю людину.
Негайно.
Може, наш налиганий Джек щось знає.
Штурмовик Віґґінс!
Стю!
- Прокинься! - Я вже.
- Віґґінсе. - Що?
Ти казав, я можу залишитися.
- Ти тепер у Службі безпеки води? - Так.
Ти з Першого класу, тож радо допоможеш.
Що відбувається у Службі безпеки води?
Нічого.
Так.
Ну...
Дуже мало.
- Кевіну не треба багато. - Лише підказку.
Ну ж бо.
Я чув, що водопровідник Другого класу роздавав жетони на купання.
За роботу на Опір.
Подивимося, що у нас.
Чудово загоюється.
Ти сьогодні наносив крем?
- Ні, сер. - То дозволь мені.
Усе гаразд, дівчинко. Так.
Ця історія з Джупітер...
Хав'єре, вона лише сліпе знаряддя.
Але коли ти сам-один відповідаєш за майже 3000 людей,
однієї дисципліни недостатньо,
треба додати у суміш і трохи хаосу.
Тут це робить Джупітер.
А там скалозубить й скаженіє Кевін.
Хав'єре, ми не можемо усе передбачити.
Так я даю усім безпеку.
Хай там як,
гадаю, ти розумієш,заради чого це.
Ти мені дуже потрібен, Хав'єре.
Молодець.
Уілфорд.
Сер, у нас є зачіпка.
Водопровідник Арнальдо Реєс.
Так, сеньйор.
Локомотив нас урятує!
Чистий, як дитина.
Гайда.
Виходь, поки не застудилася.
Водопровідник сказав йому, де ми. Треба тікати.
Знову.
- Добре. Швидше. Ось так. - Добре. Я йду.
Ні. Ходімо. Швидко!
Добре! Нами не покеруєш як бісовим гончаком.
Гайда! Ну ж бо!
Треба йти.
Швидше!
Кінцева. Тут надто холодно для малого потяга.
Добре.
Авжеж, холодно.
Зачекай.
Вони були тут у нас під носом.
Зрада!
Хто ти?
Розумнику.
Тут підігрів на мінімумі, температура біля мінус 25.
Сподіваюся, тут вони не шукатимуть, бо для життя тут надто холодно.
Господи.
Невже Кевін не міг усе це прибрати?
Сюди, Рут.
Обережно.
Це облаштували для тебе наші товариші. Бачиш?
Мінус 12.
Дуже гарно. Дякую.
Передай їм мої вітання.
Що?
І як, подобається керувати мною як гончаком?
Ні!
Чого ти грубіяниш?
- Дякую. - Будь ласка.
Якщо ти десь є,Лейтоне,
краще б ти зараз повернувся додому.
«Снігобуре»...
прийом.
«Снігобуре»...
Дідько.
ЛИШИЛОСЯ ВІСІМ ХВИЛИН
Привіт, друже.
- Дошку для серфінгу взяв? - Ми подумали, що санчата краще.
Який запас у твого костюму?
Сім сорок п'ять.
Локомотив!
Не турбуйся. ТамАлекс.
Де болить, Бене?
- У грудях. - Ти можеш рухати пальцями?
Добре.
- Я спускаюся. - Надто ризиковано, Лейтоне.
Скинь мотузку.
Ні, друже, спокійно. Сиди, я зараз.
Вони вентилюють?
Вони ідуть зі швидкістю достатньою для охолодження.
- Не розумію. - А я розумію.
- Навряд чи вони їдуть назад. - Про що ти?
- А хто вийшов? - Не знаю. Думаєш, мені скажуть?
Я знаю, що виходив Бен.
Здається, я з вікна бачив ще двох.
То керує, напевно,Алекс. Вона їх кинула?
- Вони не відповідають. - Мартіне!
Час настав.
Так, добре.
А що з Тіл?
Треба піти до локомотива й дізнатися.
- Що відбувається? - Треба повернутися до нашого потяга.
Допоможи нам, і я не скажу Уілфорду, що ти співпрацювала.
Ти серйозно?
Абсолютно.
Послухай, нам треба з'єднатися.
- Що ми тут робимо? - Вештаємося безцільно.
У нас закінчується їжа. Пропоную востаннє.
Повертайся доУілфорда,
або викопай могилу з Лейтоном.
Тоді заходь у клітку.
Яка у нас швидкість?
- Сімдесят п'ять. - Добре, давай поміняємося.
Я почну охолодження, а ти підміни мене тут.
З'єднуватимеш лінії за кольорами.
Синій до синього, червоний до червоного. Ясно?
Так.
- Пильнуй, гальмівнику. Ці струми живі. - Підібрати кольори. Я затямила. Гайда.
І я не довбанийгальмівник.
Добре, але якщо спитають, ти мене змусила тебе випустити.
Добре, час?
Дві хвилини.
Добре. Нічого, брате, у нас ще купа часу.
Та не зовсім, Лейтоне.
Хоч би у нас обох ресурс не вийшов.
Еге ж.
Агов.
Ти стільки казав про серфінг, ти ним займаєшся?
Беннете.
- Серфінг. - Так.
Так, я...
провів літо
в Сопелані, коли мені було 16.
Місцеві плавали на хвилі під назвою Ель Бордель.
- Справді? - Так.
Я там навчився більше, ніж за сім років університету.
Потім там був?
Так.
Один раз.
Але тоді рівень моря виріс,
і лінія узбережжя змінилася.
Хвиля зникла.
Нам не час повертатися?
Ми досі перегріті.
Ще довго?
Не знаю.
Алекс, слухай.
Ти це можеш.
Не можу.
Що б зробила Мелані?
Вона б знала відповідь. Ось що б вона зробила.
Гаразд, тоді...
Що б зробив Бен?
Він би схопив ручку й папір і почав би повчати.
Гаразд, тоді просто проговори це.
Він працює лише на швидкості, під навантаженням, яких у нас немає.
Ми ... реактивний локомотив із іграшковим возиком.
Нам треба просто різко зупинитися і не заглухнути,
двічі промчати, потім раз назад.
У нас три хвилини, щоб повернутися назад.
Ти мене уникала?
Я їм радила зачинити тебе у м'ясосховищі.
Вони вирішили, що бібліотека безпечніша. Дарма.
- Вони всі надворі? - Я трохи зайнята, Одрі.
Так, я бачу.
Дивись.
Дивись, що в мене є.
Дивись.
Вона у мене була, коли мене взяли в заручники.
Я півроку чекала на цю мить.
Поговоримо, як нам повернутися додому до татка.
Я тебе не слухаю.
Випустіть мене! Негайно!
Тримай міцно. До зустрічі нагорі. Джозі, тягни.
Гаразд, Бене.
Ось так.
Добре, Бене, ще трохи. Майже все.
Ти на краю. Ось так.
Кинь дріт і вези його.
- Ні, поки ти не вийдеш. - Він згасає. Іди. Я наздожену.
- Скільки у тебе хвилин? - Багато. Не турбуйся.
Я зараз буду.
Агов.
Лейтоне, прийом.
У твоєї матері не вийшло, Алекс.
Ідея знайти оазис загинула разом із нею.
Неправда.
Гадаю, ви б краще ладнали, якби щось знайшли.
Ти й гадки не маєш, що ми знайшли.
Уілфорд знає, що робити, Алекс.
Просто їдь.
І усе владнається.
Просто їдь і не зупиняйся.
- Ні, не треба! - Геть від неї!
- Алекс, треба повертатися. - Вперед, Алекс, додому. До нього.
- Ми не можемо залишити їх там! - Не слухай її скиглення.
Зроби розрахунок виживання, як Джозеф.
Годі! Замовкніть! Обидві!
Чорт!
Їдь уперед!
Алекс!
- Алекс, зупини поїзд. - А якщо вона була права?
- Якщо Уілфорд ... найкращий вибір? - Ні.
Мелані краще.
Добре? Ми впораємося, Алекс.
Лише натисни вмикач правильно.
Добре? Так.
«Снігобур», прийом.
Лейтоне, ти мене чуєш?
Лейтоне!
«Снігобур», прийом.
Чорт.
Ось.
Ось вони.
Їх лише двоє.
Зараз. Моя грудина.
Лейтоне, прийом.
Лейтоне!
Лейтоне, прийом.
Слухай, я піду назад.
Джозі, ти надто довго була назовні.
Я знайду його. Я повернуся.
Джозі, його костюм вимкнувся п'ять хвилин тому.
Лейтон.
Лейтон!
Що?
- Він там? - Так!
Він іде!
Тож...
що вам подати?
Я б сказав, у мене є все, чого я бажав.
Дівчина,
клуб
і вдячність великого пана Уілфорда.
Ну ж бо.
Хіба усі ми не любимо теплу ванну?
Ці двоє вкрали у вас гарячу воду для Опору.
Вони мали помитися...
а ви сидіть брудні.
Ти перший.
Усе гаразд.
Це було того варте.
Шкода пропускати публічне опоганювання,
та захід цей досить передбачуваний, чи не так?
Краще я побуду тут із друзями, спробую щось нове.
Переклад субтитрів: Олена Стародуб