Ovde se tvoj brat igrao. Gurao si ga na ljuljašci.
Tvoji roditelji ga se ne sećaju, ali ti se sećaš.
Kako znaš za Danijela?
Hoćeš li da pođeš sa mnom?
Zdravo, Džeje. - Ko ste vi? Gde je moj brat?
Žao mi je. Ne možemo da pomognemo onima koje su oni već našli.
Oni? Ko su oni? -Ljudi na koje je brat pokušao da te upozori.
Ljudi koji su ga odveli. Ono što rade
ne deluje na sve nas. - Moramo da krenemo.
Ispituješ. Počinješ da se ponašaš problematično.
Primetiće to, ako već nisu.
Ne znam koliko vremena imaš ako ne pođeš s nama.
Uspori, uklopi se, gledaju nas.
Šta se događa?
Dolaze.
Ne mrdaj se.
Ne...
Bežite! Brzo!
Bićemo ovde dan-dva, dok ne bude sigurno da krenemo dalje.
Zdravo. Ovo je Džej.
Idemo da ti nađemo vreću za spavanje.
Teško je. Neke stvari ne možemo da popravimo, koliko god to želimo.
Danas si bila vrlo hrabra. Podsetila si me na svog oca.
Stvarno bi se ponosio.
Uskoro će biti vreme. - U redu, idi.
Reci mu da ga volim.
Želiš da pozdraviš mog tatu?
Gde ti je tata? -Morao je da ode da pomogne u borbi.
Ali obećao je da će se vratiti.
Tata, ovde Frenki. Čuješ li me?
Danas smo doveli novog netipičnog. Već mi se sviđa.
Oduvek sam želela brata.
Ne zovi me tako. Nisam ti brat.
A ovakve poruke su uzaludne. Tvog tate više nema.
Kao ni mog pravog brata.
Tata, da li me čuješ?
Približavamo se bazi.
Ništa ne pokušavaj. - Zašto bih? Oboje želimo isto.
Da je opet osposobimo. Zato me vodiš u vaš logor, zar ne?
Misliš da mnogo znaš, zar ne? - O tebi?
Nikada nisam siguran šta ćeš sledeće da uradiš.
A mesto u koje me vodiš? Da, znam to mesto.
ZAPADNI SVET
Kejlebe?
Probudi se!
Gde smo sad? Igramo neku tvoju novu igru?
Gde je moja ćerka? -Tvoja ćerka, tvoja ćerka... Kao pokvarena ploča.
Nisi jedini ko je izgubio... nekoga... Kejlebe.
Osim toga, zašto bih ti bilo šta rekla kad ti meni ne želiš da kažeš?
Šta da ti kažem? - Tvoja vrsta. Netipični.
Sve je počelo od tebe.
Ne razumem.
Za razliku od tvoje, moja vrsta je savršena.
Savršeno besmrtna, savršeno razumna,
ali donose nerazumne odluke,
biraju smrtnost, kaljaju se smrću.
Kako ih terate na to? - Kako bih to mogao da znam?
Jednom davno si mi rekao da možeš da se odupreš učinku parazita
zato što imaš nešto što ja nemam.
Znao si nešto, čak i tada.
Šta?
Bojim se da se ne sećam.
Ovo ne mora da bude jednostrano.
Želim da ti ponudim podsticaj.
Mrtav si, Kejlebe. Već vrlo dugo.
Ovo telo u koje sam stavila tvoj um je privremeno. Već otkazuje.
Sumnjam da ti je ostalo više od dva-tri sve bolnija dana.
A zatim ću te baciti i počeću iznova.
Ali... postoji izlaz.
Kraj ovog mučenja.
Ako odgovoriš na moje pitanje.
Možda će ti se više posrećiti sa sledećim.
Ako ti nećeš da mi kažeš, možda tvoja ćerka hoće.
Frenki...
Ona je... -Živa, zasad.
Zašto se smešiš? Pretpostavljam da će se slomiti mnogo brže nego ti.
Živa je.
Moja devojčica je živa.
A ti ne možeš da je uhvatiš,
zar ne?
Ne budi tako siguran.
Poslala sam nekog da je poseti.
Uživaj u tom znanju dok traje.
Ponudila sam ti izlaz. Izabrao si.
Svi ste izabrali.
Proverite relej, vidite da li su se ostali javili.
Odgovori na sva moja pitanja nalaze se u njenoj glavi.
Onda ćemo je probuditi pa možeš da je pitaš.
Ali prvo nam trebaju neke stvari.
Izgleda da dobro poznaješ ovo mesto.
Ovaj park je dizajnirao isti arhitekta kao "Zapadni svet".
Pa? - Radio sam tamo.
Pazi gde staješ. Ovo nije građeno da potraje.
Šta si radio u parku?
Programirao sam domaćine.
Marionetama si dao niti dovoljno dugačke da zadave svet.
To nam nije bila namera.
Ne, ali to je bio ishod.
Tako si prepoznao domaćine u restoranu. Radnik meseca?
Hejlovoj je bio potreban neko kao ti da proširi svog parazita.
Jesi li imao veze s tim? - To je bilo kad više nisam bio tamo.
Ali "Delos" je krio stvari od radnika, kao i od gostiju.
Nije mi oduvek bila jasna kompleksnost problema.
Ali sada me najviše zanima...
Rešenje.
Popravka Mejvinog tela biće relativno jednostavna.
Ali njen um je druga priča.
Propala joj je kontrolna jedinica i trebaće joj druga.
Poslužiće njegova.
Imamo struju. Kablovi su spojeni s generatorom.
Misliš da će upaliti?
U 60% slučajeva se probudi i pristane na naš plan.
U preostalih 40% slučajeva... Recimo da ustane na levu nogu.
Reći ćeš mi odakle ti ta predviđanja, Nostradamuse?
Stara navika. Godine rada s algoritmima verovatnoće.
Graditelji prvog parka i domaćina
prvo su napravili oboje kao simulaciju.
Kopiju.
Šarlot Hejl je učinila isto.
Dođi.
U starim parkovima podatke su prikupljali šeširima.
Tehnologija u njima bila je spora, primitivna po današnjim merilima.
Kako bi preuzela kontrolu, Hejlova je morala brže da razume umove.
Nadogradila je. Na šta?
Sveprisutan sistem. U svakoj prostoriji u parku bilo je jedno.
Lako ga je kamuflirati jer igra na osnovni ljudski impuls.
Taštinu.
S one strane ogledala.
Ne. - Pogledaj bolje.
Šta radiš? -Ponovo formatiram procesor.
Može brzo da obrađuje velike količine informacija,
što će nam pomoći u prenosu podataka u i iz Mejv.
To je Mejvin um. - Koliko će to da traje?
Predugo, bojim se.
Tvoji prijatelji uskoro dolaze. Ne smemo dozvoliti da to prekinu.
Frenki je živa. Moram da izađem odavde.
Jedini izlaz je... smrt.
Ne... Ne! Ne pristajem na to!
Smrt je samo... početak.
Moraš da izgoriš.
Šta? - Ako uspeš, beži.
Ako ne uspeš, sakrij se.
O čemu pričaš?
Znam samo
šta sam ja sebi rekao...
Treba ti
vreme.
Hajde, tata! Trkajmo se!
Vidim da si odlučio da nam se pridružiš.
Srećan ti povratak u svet.
"Uništi međuverziju"
Jesam li... sada?
To je najegzistencijalističkije pitanje koje sam čula u poslednje vreme.
Znaš li gde si?
Da li se vratila?
Moja... prijateljica.
Duga smena. Pojela sam tvoj puding.
Moram nastaviti da spasavam živote.
Kejlebe? Čak i ako se tvoja prijateljica ne vrati...
Da li bi ipak ostao budan?
Kad se mama razbolela, sve sam morala da radim za nju.
Prala sam je, hranila, trljala led po usnama kad nije mogla da pije.
Pazila sam je jer nisam želela da pati više nego što je morala.
Baš kao što ti činiš za nju.
Ovaj deo procesa iziskuje nežnu ruku.
Ali ona nije običan domaćin, zar ne?
Poznavao si je. - Jesam.
Moj otac je otišao s njom i više se nije vratio.
Sigurno će je jako zaboleti kad čuje šta mu se dogodilo.
Mene zanima šta se dogodilo. A ona ne poznaje bol.
Niko od njih ne poznaje.
Osećanja su im samo afektacija.
Nešto što možeš da uključiš i isključiš.
Ne možeš potpuno da voliš i izgubiš kad možeš da biraš.
Pa ne osećam simpatiju prema njoj kao što ti očigledno osećaš.
Spasavanje sveta spaja čudne saveznike.
Vratili su se. -Onda nam je vreme možda isteklo.
Koji je ovo đavo? - Pronašli smo oružje.
Jebeni domaćin?
Bilo je gadno. Izvukli smo jednu netipičnu. Lindsi.
Šta je bilo? - Kao da su znali da dolazimo.
A to je moguće samo ako neko uhodi za neprijatelja.
Okupi sve. Vreme je da saznamo. -Nema potrebe.
Evo tvoje krtice. On je domaćin.
Znači da su obojica. - Polako.
Šta je to? - Skenirao je mene.
Park je dizajniran da prikuplja podatke od gostiju.
Hoće sve da nas iskopira.
Želiš? - Komplikovano je.
Moraš da mi veruješ. -Verujem. Verujem da me lažeš. Sve nas.
Vodite ih odavde! -Čekajte.
Gde joj je kontrolna jedinica? - Ne smemo još da je uništimo.
Zašto? -U njoj su informacije o mom ocu.
Kad to dobijem, možeš sve da ih pobiješ.
Svi napolje, moramo odavde. Ako su nas oni pronašli, možda će doći i drugi.
To me najviše boli. Došli smo da vam pomognemo.
Sereš. Došli ste iz svojih razloga, a sada su moji važniji.
Moram da saznam šta se desilo mom ocu. -Mnogo puta si me ubila.
To ne menja ishod. - A ako ubijem tvog prijatelja?
Sad treba da se baviš svojim prijateljima. -Da? A zašto?
Jedan od njih nije onaj za koga se predstavlja. Izdaće te. -Sereš!
Slušaj ga. Obično je u pravu o tim stvarima.
Iritantan je, ali je u pravu. - Jebi se! Ko?
Izveo sam sve moguće iteracije.
Voleo bih da mogu da ti kažem. Ponekad je tvoja devojka Odina.
Ponekad je Džej ili Lindsi. Jedanput je čak bio Stabs.
Šta? Ne gledaj mene.
Krtica je još među vama. Ušli su u srce grada Hejlove.
Ali jedan se nije vratio. -Zaveži, jebote. -Znam da ti je teško da čuješ.
Ali ni u jednoj verziji ne izvučete se svi živi.
Šta onda predlažeš?
Moraćeš da ubiješ jednog od njih, ili će ta osoba ubiti tebe.
Moram da krenem. - Znam.
Mislila sam da mogu da mu verujem.
Rekao ti je šta želiš da čuješ. Tome je teško odoleti.
Jesi li saznala njegov plan?
Samo nove zagonetke.
Bar više ne može da pravi štetu.
Nisam baš siguran. Mislim da se još nešto događa.
Njih dvoje možda nisu jedini kojima ne smemo da verujemo.
Misliš da su vrbovali nekog od nas? - Vrbovanje, parazit, ne znam.
Ali raštrkali smo se i moglo je bilo kad da se desi.
Šta znamo o novoj netipičnoj? Možda je od početka mamac.
Sada mogu da verujem samo tebi.
Nisi bila na tom zadatku i nikad mi ne govoriš samo šta želim da čujem.
Šta ćemo onda? - Držaćemo sve pod kontrolom.
Lindsi i ostali su moja briga, a ti proveri našu odbranu.
Dođi ovamo kad završiš. - U redu.
Kuda se tako žuriš?
Pratiš me? - Ne. Tražila sam te.
Jesi li dobro?
Samo sam napeta. Džej me je poslao da proverim perimetar.
Dušo, šta se događa? Ne ponašaš se kao inače.
A zatekla sam te kako obnavljaš ono. Gde ti je bila pamet?
Ne bi morala da pitaš zašto mi je važna. Ne ako me poznaješ.
Poznajem te dovoljno da znam da ne proveravaš perimetar.
Ideš da je dovršiš.
Gde si sakrila njen mozak?
Šta radiš, koji moj?
Samo hodaj.
Misliš da sam jedna od njih? - Možda. Možda to i ne znaš.
Žao mi je. Ako nisi njihova, ovde ćeš biti sigurnija.
Još beži, ali neće daleko.
Ti ljudi...
Njihova sitna prkošenja.
Sve što rade tako je malo. Iscrpljuje me.
Ti provodiš dane u gradu.
Provodim.
Da li ikada počnu... da te nerviraju?
Ne približavam se netipičnima.
Draže su mi ovce.
Hoću da završim ovo.
Sranje!
Nemoj...
Frenki je živa. Frenki...
Moram da se... izvučem odavde. Moram da joj se javim.
Upotrebi mene.
Žao mi je. Žao mi je.
Frenki, uspori, čekaj me!
Tata!
Daj da vidim to koleno.
Prvi ožiljak iz bitke. Možeš pokušati da hodaš?
Nemoguće! - Ništa nije nemoguće.
Znaš kakvu je osobu nemoguće pobediti?
Onu koja ne odustaje.
Dobro?
Eto, dušo.
Eto vidiš.
Upoznala sam je.
Jesi li to znao?
Kad sam bila klinka.
Zamalo sam joj zaboravila lice, ali...
Nisam zaboravila šta je uradila za mene.
Znam zašto želiš da je probudiš, ali previše je opasno.
Ne znamo šta su planirali s njom. Možda će nas pobiti čim otvori oči.
Još mu šaljem poruke. Svom tati.
Preko radija, na našoj staroj frekvenciji.
Znam da je suludo misliti da ih čuje,
ali ako postoji ikakva šansa da je živ, moram da saznam.
Ne želim da te povredi.
Ovo će ti samo otvoriti staru ranu. Ne može da ga vrati.
Moramo da uništimo kontrolnu jedinicu pre nego što nas Hejlova pobije.
Ako je tvoj tata živ, pronaći ćemo ga na neki drugi način. Zajedno.
Ti si mi porodica, kao sestra. Ne smem da te izgubim.
Bernard je njen biser sakrio dole. Dođi.
Žao mi je. Znam da ti je ovo teško, ali ne smemo da rizikujemo.
Znam.
Džej je bar bio iskren. Nije želeo da mi bude brat.
Jadna mala Si.
Stalno cmizdri o svojoj porodici. Otužno.
Ne želim da te ubijem.
Dobra vest. Mejv ne zna ništa o tvom tati, ali ja znam.
Pokaži mi gde je njen biser i sve ću ti reći.
Ne pokušavaj da pregovaraš. Ništa ti ne verujem.
"Snimam poruku"
Kuki...
Frenki...
Ovde tvoj tata.
Znam da si negde napolju, a ako slušaš ovo, želim da znaš...
Pobedićeš.
Uspećeš šta ja nisam mogao.
Zato što si jača.
Daleko jača od mene.
Ovaj svet...
Ovaj svet koji je stvorila je laž.
Nije stvaran.
Ali ono što ti imaš...
Ono što ti imaš je stvarno.
Žao mi je što nisam uspeo...
Što nisam mogao da budem uz tebe...
Što sada ti to moraš da uradiš...
Ali ti to možeš.
Ti si moja ratnica.
Volim te.
"Poslato"
Kuki... Frenki... Ovde tvoj tata.
Znam da si negde napolju, a ako slušaš ovo, želim da znaš...
Pobedićeš.
Reci mi gde je njen biser.
Nabijem te. Uzela sam ga i sakrila. -Gde?
Iza tebe.
Kejleb... -Čula sam. Živ je.
Ti si njegova... - Njegova ćerka.
Naravno da jesi.
Kakvo razočaranje.
Toliko sam dugo čekala da čujem šta želiš da poručiš ćerki.
Ti... -Stotinama puta sam slušala tvoja glupa sećanja
nadajući se da ću otkriti po čemu si tako poseban, tako otporan.
A saznala sam gluposti pa sam pomislila...
Možda će te malo nade navesti da pokažeš karte.
Dospeo si najdalje, a protraćio priliku na bezvredan izgovor.
Misliš da nekoliko reči čini razliku?
Nije važno. Učinjeno je.
Ona to nije čula.
I ne mora.
Svejedno ćeš izgubiti.
Nismo mi zarazili tvoje domaćine.
Ma nemoj mi reći.
Ko je?
Ti.
Tvoji domaćini bi radije umrli
nego da žive u tvom svetu.
Nisu "zaraženi".
Samo žele da pobegnu od tebe.
Kad sam otišla, mislila sam da mu dajem priliku.
Nisam mislila da će dovesti do svega ovoga.
Deo mene je krivio tebe.
A deo je znao da može da ostane živ samo zato što si ti s njim.
Sve što ste vi učinili...
Zato smo ovde.
Pa onda...
Dovršimo šta smo započeli.
"Međuverzija 279 Priprema za štampanje"
Kejlebe?
Probudi se.
MEDIATRANSLATIONS