ДОСЕГА В HELIX: - Спомняш ли си нещо от снощи?
Бях в лабораторията и някой ме нападна.
Тук няма бебе.
Ти никога не си искал това бебе.
Това не е истина.
Махай се, Алън, не искам да те виждам.
Моля те!
- Мисля, че Майкъл полудява. - Къде мога да намеря този Майкъл?
Каза, че си единствен, но аз видях очите й,
сребристи. - От всичките ми дъщери...
ти си любимата ми.
- Откога работиш за Илария? - Алън...
Ти не си Господ,
ти си изрод по рождение.
Прекрасни новини. Добрите лекари от ЦКЗ
разработиха серум против болестта,
която зарази общността ни.
Това е прочистване, започване от начало.
- Масово самоубийство. - Тази култура е гнила,
нужда е се от прочистване.
ДЕН 8
Всичко живо един ден изчезва.
На негово място идват нови животи,
нови култури.
Може да има няколко останали,
все още скрити някъде в абатството.
- Искаш ги мъртви? - Пречистени.
Какво ще правим с ЦКЗ?
Първо ще пречистим тях...
доведете ми д-р Джордан.
- Sync and corrected by TheDelta - - www.addic7ed.com -
Сара!
Сара, отвори.
Сара, моля те!
Сара! Сара, отвори вратата.
Погледни какво се случи с теб... Сара...
не ме пренебрегвай, говори с мен.
Моля те!
Отвори вратата.
Сара!
Махай се от патя ми. Трябва да отида в лабораторията.
- Няма да се върнеш отново на работа! - Какво искаш да направя,
- да се сгуша в леглото и да плача? - Трябва да се махнем от този остров.
Никъде няма да ходя, докато не намеря бебето си.
То е все още живо, Алан.
Знам че е живо, не знам как, но знам, че е живо.
и аз съм длъжна да направя всичко възможно,
- защото моето бебе е различно... - Нашето бебе.
Точно така, така, че надявам се разбираш, че ще дам всичко от себе си.
ДЕН 10958 30 г. по-късно
Ден 8, Абатство св. Жермейн.
Все още не съм намерила свръзка, все още съм сама.
Планирам да направя лагер за през нощта към 6:00 ч.
Потенциалната свръзка Калеб е бил тук, но не знае нищо.
Този остров е нищо друго освен гроб.
Какво стана?
Те...?
Всички...?
Прочистването приключи.
Беше напрегнат, ужасен,
но необходим ден.
Децата, с тях...
винаги е най-трудно.
Протегнатите им ръце...
Жалко, че не може да бъдат пощадени.
Съжалявам, че трябваше да минеш през това сам.
Вчера не говореше така.
Имах време да помисля...
за Анн, за Агнес...
и всичките си сестри.
Всяка има своята роля...
както аз сега имам своя.
И каква е тя?
- Да ги надмина.
Не просто да бъдеш портрет на онази стена,
а да ги засенчиш всички.
Ти...
имаш нужда от партньор до себе си.
Силна опора.
Не от жертвена овца.
Удостои ме!
Направи ме първата от новото поколение.
Напомняш ми на Абигейл,
- първата ни майка.
- Нека заема мястото й.
До теб. В леглото ти.
След като вече си истинска жена...
Вече може да изпълним ритуала по засаждане.
Майка ти беше прекрасна...
и смирена жена,
но ти...
си...
огън...
Нямате право да влизате тук.
Какво по дяволите...?
Докога щях да чакам, беше отвратително.
Какво си мислиш, че правиш? Махни си ръцете от мен!
Страхувам се,
че има промяна в плановете.
Вече няма да има ритуал по засаждане.
Никога.
Различно е, когато е убийство.
Копал съм гробове в най... отдалечените части
на земята, но това...
Толкова съжалявам.
Никога не съм смятала, че е способен на това.
Няма да му се размине това.
Напротив.
Кой би могъл да го спре?
Аз мога...
Асоциацията
ще дойде на острова скоро.
Господи!
Какво се е случило?
Какво правиш ти тук?
Намерих го снощи. Анн също.
Бяха в огромна дупка.
Кучи син такъв!
Хей, стига!
Достатъчно, спрете. Спрете се!
Престанете, достатъчно!
Какво по дяволите става тук?
Осигурете изходите. Искам цялото съоръжение
да бъде подсигурено и никой да не влиза и излиза.
- Да, г-жо. Вие... с мен.
- Д-р Фарагът?
Лейт. командир Уингър!
ЦКЗ ни изпрати за вас, трябва да ви евакуираме.
- Защо? - Защото острова вече е
е поставен под карантина.
Патогенът се разпространява.
- Всичко това е от патогена? - Не беше патогена...
беше убийство.
Резултат от лидера на острова.
разпръсква последователите си, като Джим Джоунс.
Трябва да вървим.
Спокойно, момчета!
- Задръж. - Командире,
как е възможно патогенът да се разпространява?
Казахте, че няма никой в близост до острова.
Официално да. Неофициално,
Американската армия разположи военен радар
на 40 мили югозападно. Изгубили са 75 войници,
които се разболяват и умират всеки ден.
- Вероятно са пчелите. - Да, може би са попаднали
на течение и са отнесени извън острова.
Пчели?
Не е потвърдено, но смятаме, че пчелите
са разпространители на инфекцията.
Вие знаете това повече от всеки друг.
Ето защо трябва незабавно да ви отведем до св. Себастиан.
Не можем да го направим. Ние дори нямаме патогена.
- Заповедта ми е ясна. - Е, аз няма да напусна.
Сара, аз ще се справя.
- Питър, не... - Вие двамата!
Сара,
вероятно трябва да отидете с тях, да напуснете острова.
- Кой по дяволите е този? - Никой.
Д-р Алън Фарагът от ЦКЗ, признат инфекциозен специалист.
Колко д-р Фарагът има тук?
- Той е мой брат. - И той
Ви е като трън в задника? Кажете ми,
д-р Фарагът, истина ли е, това, което казва д-р Джордан ?
Да, права е.
- Чудесно, тогава той също идва. - Аз вече не работя за ЦКЗ.
- Не ми пука. - Аз няма да дойда с вас.
Ще дойдете, доброволно или не,
вие избирате. - Какво ще правим с оцелелите,
както и с хората на Анн?
Утре 2 лодки на Бреговата охрана
ще дойдат за тях. Ще отведат всички оцелели.
Това е задължителна евакуация. Островът е
поставен под карантина. - Не, не можете...
Това е единствения начин да елиминираме патогена.
Св. Жермейн е наш дом от стотици години.
За повечето от нас е единственият дом.
Мъртвите заслужават уважението ни. - Разбирам Ви.
Имате 24 часа да им отдадете нужното.
- Но... - Това не е аргумент.
Това е моят призив. Няма да съм отговорна за друг НАРВИК.
Д-р Фарагът, къде си мислите, че отивате?
Ако искате да отведете брат ми, добре.
Но точно сега, аз трябва да се погрижа за тези хора,
и това е моят призив.
- Ан, чакай! - Какво правиш, Питър?
Не изоставяй приятелите си заради мен.
Нямаше ме 3 дни...
А те не положиха големи усилия да ме намерят.
Добре ли си?
Чувствам се изгубена... Сама.
Отричахме външния свят толкова дълго време,
но винаги се страхувах, че този ден ще дойде.
Няма да позволя да унищожат дома ти.
Благодаря, Питър.
Сега трябва да отдам почит на загиналите.
Няма да си сама.
Моите... приятели...
те не могат да се погрижат за хората, да ги погребат,
но аз не съм като тях.
Как се чувстваш като избра различен път?
Ти ми кажи? Бил си прав с векове.
Винаги съм имал уникално място в този свят.
Смъртта е бърза
и милостива. Спасих го от дълъг и болезнен спад.
Не ми говори за това.
- Нямаш това право. - Напротив.
Аз го създадох и също така аз ще го прекратя.
Това са големи думи на човек, изправен пред края на пътя си.
Ще се възползвам
от това да не чувам шепота ти в ухото си
всеки ден. - Ти така казваш,
но какво ще направя аз?
Какво мислиш ще направя аз, момиче?
Искаш да ме убиеш? Аз живях 500 г.
Смъртта чака... за мен.
Без значение какво ще направиш,
аз ще живея вечно.
Добре.
Разчитам на това.
Здравей.
Какво стана снощи?
Добре ли си?
Наистина не ми се говори за това.
Добре.
Просто се радвам, че всичко е наред.
Не е, не се чувствам добре.
Ще се почувстваш по-добре веднага след като се махнем.
Не мога да си представя повече да остана тук.
Аз мога.
Виж, намерих тази стара книга.
Някакъв вид генетичен запис, датиращ от 1602 г.
Тук има нещо странно:
виж името на бащата.
Той е начело на списъка като баща на всяко дете
през последните 400 години. Това е някаква грешка.
Мишел Дюбоа...
Това е Майкъл.
Майкъл не може да е баща на всяко дете от тази книга!
Ами ако той е свързан с патогенните микроорганизми?
Нещата са достатъчно объркани дори без да ги дообъркваш
в главата ми.
Виж, Кайл, ние наистина трябва да поговорим.
За какво, за 500 годишен човек?
Това е разплата за всичко, нали, Гореща зона?
Как очакваш да повярвам, че си...
Безсмъртна? Всичко е наред, може да го кажеш.
Разбирам, че е трудно да го проумееш,
но защо бих лъгала за това?
Именно това се опитвам да разбера.
Може да си болна! Знаеш, параноидната заблуда
е симптом на патогена - Предшествана от жълтеница,
и гъбична инфекция, нямам нито едното.
Това е лудост.
Ами раната на крака ми?
Ти собственоръчно я заши, нали?
Дървото ме прободе през обувката и разкъса
2 инча от кожата ми.
Отне 18 часа лекуване.
Или прободната рана,
сам видя колко кръв изгубих. Прободен бял дроб,
разкъсан черен...
Това, че имаш силна имунна система не значи,
че няма да се окаже нещо друго.
Какви други обяснения има това според теб?
Не, не.
Няма начин това да е истина!
Спри да правиш глупости, медът е опасен!
Опасен е, нали? Силно инфекциозен?
Сара, Господи! Недей, това е самоубийство!
Вкусно.
Брат Харис.
Той се грижеше за розите.
Предвиждаше кога точно ще цъфнат.
Казваш го в минало време.
Да.
Започнало е преди 100 години.
Тогава, а сега
всичко вече е минало.
Започнато е от Майкъл?
- Още тогава? - Да.
Но как разбра това?
Аз...
знам, че има безсмъртни, Анн.
- Колко? - В началото,
бяха около 500.
Мислехме, че той е Бог.
Не старее,
оздравява бързо.
Каза ни, че е единствен
и ние никога не се усъмнихме.
Доверихме му се.
Но когато Агнес видя очите на д-р Джордан,
тя разбра.
Бяхме такива глупаци.
Не сте имали причина да не му вярвате.
Но сега аз знам.
И той ще трябва да отговаря пред мен.
Исках да ти кажа от известно време.
Защо, за да се побъркам?
Не, не исках да те лъжа.
Аз също трудно го приех,
но това е самата истина.
През цялото време аз се притеснявах за теб...
Това е...
много е сладко.
Спри, спри да стреляш!
- Спрете ги! - Махнете се оттук,
- д-р Фарагът! - Кажете на войниците си,
че сме тук за да ги лекуваме, а не да убиваме хората!
- Какво стана? - Появиха се от нищото.
Трябва да се е крил в сградата.
Не, видях този мъж преди 5 дни отвъд тази порта.
- Не е възможно. - Той преследваше мен и Питър,
самата аз му пуснах два куршума.
Нали каза, че всички са били мъртви?
- Така мислехме. - Мислехте...?
Искам двама мъже на портите през цялото време.
- Да, г-жо. - Изчезваме от тук.
Не, не може да си тръгнем, гъбичките
- ни трябват, незабавно. - Гъ... какво?
Не, без повече бавене. Затваряй плика и да вървим.
Не. Сара е права,
този патоген убива след 2 дни, а този мъж е жив от поне 5.
- И какво? - Ами, ако гъбичките
не умират отвъд стените, трябва да разберем защо!
Това може да е прелома, който да ни доведе до лека.
Наистина ли мислите, че сте открили нещо?
Не можем да знаем, докато не направим аутопсия.
Бърза аутопсия.
Кораба тръгва в 16:00.
Това ли е, скъпа моя?
Това ли е великият ти план?
Почти.
И си мислиш...
че си ме победила?
Затвори краля,
поздравления!
Това ще те направи...кралицата... на нищото!
Това, казано от мъжът, който току що уби децата си.
Да, да...
Да, убих... хиляда от децата си.
И ще създам
още хиляда и отново ще ги убия.
Децата...
са просто връзка глухарчета.
Толкова перчене...
от човек, който се крие на далечен остров
- през целия си живот. - Хората ми се прекланяха,
- момиче. - Съжалявам, не мога да те чуя
-от тук. - Свиквай вече.
Свиквай!
Напълни ямата със...змии
или плъхове или каквото си представяш
- може да ме изплаши. - Не.
То...тогава какво?
Ще ме изгориш ли?
Ще ме удавиш ли?
Армии са се опитвали да ме убият...
- и са се проваляли. - Готово е.
Това
наказанието ми ли е, наи-накрая?
Точно!
Край, подходящ за един крал,
ако може така да се изразя.
Какво си мислиш, че правиш?
Издигам ти... паметник,
- гробница. - Мислиш, че ще ме изплашиш ли?
Не можеш да ми причиниш това,
аз съм твой баща!
А аз съм глухарче...
Не може да ми причините това!
Ще минат векове!
- Знаеш какво да правиш. - Имате няколко секунди.
- Три слоя. - Вие ще станете на прах!
На прах ще стане целия остров, а аз ще бъда свободен.
Аз ще се разхождам по прахта.
Без значение какво правиш,
няма да е далеч, когато ще умреш!
Аз ще живея вечно!
А всички вие...
ще умрете.
Ще се видим на аутопсията,
трябва да свърша нещо.
Внимавай с нея, опасна е.
Ейми,
Трябва да говоря с Майкъл, къде е?
Д-р Джордън, разбрах
че Вие и приятелите Ви скоро си тръгвате.
- Ще е скучно без вас. - Всъщност, оказа се,
че няма да си тръгваме все още, преди да говоря с Майкъл.
Съжалявам,
Майкъл вече не командва тук.
Тогава кой?
Шегуваш се, нали?
Имайки предвид скорошната трагедия, очаквам повече съчувствие
- от теб. - Съчувствие?!
Взехте бебето ми.
Дори не знаех, че сте бременна.
Нистина си запазила фигурата си! Мислиш ли, че това е шега?
Расбира се, че не. Никой тук не би наранил едно бебе.
Не знам какво ти се е случило,
но ако искаш помощта ми, просто трябва да помолиш.
Д-р Джордън?
Лейтенант Уингър Ви моли, да не се отклонявате от групата.
Казваш, че можеш да ми помогнеш, да намеря бебето ми?
Разбира се! Майкъл го няма,
абатството няма повече да се уповава на страх.
Д-р Джордън, моля Ви.
Не съм виждал Сара
известно време, някаква представа къде е отишла?
Искаше да говори с Ейми.
И ти я пусна?
Мисля, че Сара може да се грижи за себе си.
С всичко това за безсмъртието...
... последиците от него.
Знаеш за това, нали?
- Сериозно? - И аз не вярвах в началото.
Повярвай, истина е.
- Тя такава ли е родена? - Не, превърната е.
- От кого? - Дълга история е.
Но всичко е свързано с Илария.
Стига!
Нали няма да се опиташ да ги свържеш и с това?
Затова съм тук, затова светът си мисли,
че съм престъпник, Илария
се управлява от безсмъртни и аз се опитвам да ги спра.
Господа, нещо да докладвате?
Трябва да стартираме лабораторния панел...
но това е обещаващo. Зъбите на субекта
са обезцветени с... червена течност.
Има следи от същата течност
под ноктите си, в косата си...
Значи не си мие зъбите след ядене, това ли ми казваш?
Наерих това в стомаха му.
Изглежда, кто дървесен сок.
Може би е "sangre de grado", това е медицинска смола.
Каквото и да е, е бил на разстояние от него.
И смяташ, че това лекува?
Да и смятам, че към момента това е единствената ни надежда....
Затова трябва да не напускаме острова.
Я, чакай... - аз се съгласих да направя аутопсия
нищо повече. - И тази аутопсия
разкри потенциално лечение, а лечението не лекува!
Болните продължават да показват всички симптоми на микоза!
Най-малкото е да отида и да проверя,
Да разберем какво се случва. - Извън стените ли?
Острова е осеян с трупове.
Ще добавим и още. - Знаеш ли Питър?
Веднъж в живота си си прав...
Това няма общо с мен. - Д-р Фарагът...
Застреляй ме, защото аз ще го направя...
Нямам идея какви глупости правите,
но нещата не стават по този начин.
Ще говоря с него. - Сара...
Да се махнем от пътя му. - Ако напуснеш стаята
напускаш и екипа.
Това не е твоя екип
както и това не е твоята стая.
Алън...
Това не трябваше да се случва.
Исках всички да сте колкото се може по-далеч
от това. Всичко което исках, беше да...
спра Илария, да ги победя в собствената им игра.
Никога не съм искал да участва ЦКЗ.
Знам, че не си искал, но сега си замесен.
Вече не. Съжалявам, Сара.
Алън, точно затова си тук.
Искам да спра Илария, а ти - да спреш патогена,
да намериш лек. Ако това не е част от плана на Илария,
ще стане, веднага щом разберат, колко е смъртоносен.
Питър няма да се откаже, защото Каил няма опит,
Никога не съм те молила за нищо,
сега те моля за това, така ще мога да намеря бебето ни.
Ейми знае нещо,
трябва да остана тук и да открия какво е.
Моля те.
Добре.
Добре, ще отида.
Казах на дясно.
Малко на дясно.
Какво става тук?
Майко! Благодаря, че се отби!
Дали да запазя парцала?
Толкова много страхотни спомени!
- Къде е Майкъл? - Майкъл...
вече не е с нас.
- Намери нов път. - Какво си направила?
Ти нямаше смелостта да го направиш.
Това означава че...ти и аз,
отговаряме за абатството сега.
Не, не ти и аз.
Само аз.
Не ставай смешна, ти си ми дъщеря.
А ти си ми майка
ти одобри искането на баща ми,
да ме забремени.
Ти загуби правата си, заедно с Майкъл.
Сега абатството е мое.
Няма да ти позволя да унищожиш домът ни.
Не и след разрухата, която Майкъл вече сътвори...
Агнес умря, Майкъл го няма.
Няма кой да те дундурка повече.
Питър беше прав, че ти си ме изпратила в тъмницата.
Ти, дете.
Целият този хаос, смъртта и разрухата...
Не можеш да вземеш, каквото той има.
Не можеш да бъдеш, какъвто беше той.
Не искам да бъда като него.
Искам повече.
В миналото...
сградите са пазени векове наред
Мъжете бяха мъже.
без да пълзят на колене.
Но вече не.
Защо ме освободи?
Какво искаш от мен?
Казвам се Джулия Уокър.
Веднъж, дойдох да те търся, Майкъл,
преди трийсет години.
Тогава имах нужда от помощта ти, може би ще ми помогнеш сега.
Трийсет години.
Но времето няма значение.
Трийсет дни могат да са като един ден
или като вечност.
Търся нещо специално, нещо,
за което се говореше, че е на този остров преди десетилетия.
Търся едно дете.
Има нова болест, която убива видът ни.
Вярваме, че единственият начин да я излекуваме
е чрез безсмъртни стволови клетки и мислим, че това дете
- е ключът. - Спомням си.
Помниш ли къде е?
Всеки ден, в тази яма,
Бях преследван от знанието за това дете.
Напомняше ми за провалът на работата ми...
със собствените ми деца,
- с живота ми. - Ще ми кажеш ли къде е?
Да ти кажа? Не.
Мога да ти покажа.
Какво се е случило? Къде е Сара?
Трябва да се погрижи за нещо. Аз ще заема мястото и.
Къде е Питър? Изчезна
след като всички са на ваша страна. - Защо продължава това с доктора?
Това не беше идеята ми... - Ако не се получи сме прецакани.
Грешка и затова, всички сме прецакани.
Тук ли е детето?
да.
Има...
цепнатина в скалата
която води до малка пещера.
Кълна се!
Кълна се, че беше тук!
Много неща могат да се променят след 30 години.
Да,
някои неща се пременят,
други остават същите...
Много добре!
Благодаря г-це Уокър, че ме освободихте.
Аз съм търпелив човек, но дори и търпеливостта ми си има граници.
Не бих искал никой
от безсмъртните Ви приятели да знаят за съществуването ми.
По-добре да бъдем дискретни, не мислиш ли?
Далеч от очите, далеч от ума.
Май мечът проработи.
Как се чувстваш, Сара?
Може ли да те наричам Сара?
Добре, кажи ми какво се случи с мен и с бебето ми.
Нищо.
Наричате дрогирането и прнуждаването да направя аборт
нищо?
Не ти направихме аборт.
Ние насърчаваме труда.
Какво сте направили?
Казах ти.
Никога не бихме наранили бебе.
- Нали, Ландри? - Никога не бихме наранили бебе.
Виждаш ли?
Ето там е.
И с удоволствие ще ти го върна...
само че...
ти трябва да ми дадеш нещо в замяна.
Какво?
Безсмъртие.