- Аз ще отида.
- Код синьо, ICU
Код синьо, ICU
- Хей. Това е Даун Бел.
О, да, предполагам, че е рано.
Виж, не мисля, че
ще имам възможност да се видим довечера.
Защото не мисля, че ще имам време.
Съжалявам. Чао.
- Доктор Бел, трябва да дойдете бързо.
- Получи предсърдно мъждеене в 6:09.
Имаше сърдечен арест за по-малко от 60 секунди.
- Зареди на 200.
Чисто.
Ще го направим отново.
Чисто.
- Маги, ела поеми. Кажи как ще го направиш.
Маги.
Маги!
- Толкова много съжалявам.
- Ти всъщност спеше там,
както си стоиш с отворени очи.
- Не съм спала.
Заради промяната е, и ученето за бордовете и...
- Не може да се повтори отново. - Знам. Няма.
- Това е, когато жителите се разпадат,
онези, които не успяват.
- Мислиш, че няма да успея? - Знам как е.
Искаш да поставиш пациентите преди следването си,
но ако се провалиш на бордовете,
няма да имаш никакви пациенти, защото...няма да си доктор.
- Наясно съм с това. Трябва да тръгвам.
- Трябва да намеря място, където да се сгуша и да умра.
- Отменяме ли го? - Не, не го отменяме.
Ние учим като група и започваме сега
или не.
- Забравих, че трябва да се видя с д-р Катс.
- Съжалявам. Трябва да тръгвам.
- Добре, значи, сега ще го отменим?
- Искаш ли да се провалиш на теста с д-р Бел?
- Не,не искам да се проваля на теста с Д-р Бел.
- Имам 30 минути. Да го направим.
- О, боже.
- Благодаря че ме прие.
Радвам се, но ти не си идвала от дълго време.
Предположих, че ще избереш някой друг да следи бременността ти.
- Ами, знаеш че съм заета и съм малко суеверна.
- Разбираемо е. Първото ти е.
- Скачай. - ОК.
- Е, раждане в болница? Акушерка?
- Предполагам че трябва да започна да мисля за всичко това.
- Да, ще насрочим среща за план на раждането,
когато си готова. -Благодаря.
Сега е момента, в който обикновено питам
за участието на бащата.
- Не съм 100% сигурна кой е...
- Разбирам.
- Което не е ситуация, в която очаквах да попадна.
Имаше малко препокриване, така че...
- Джоел и Чарли. - Да
- И вероятно и двамата си мислят, че те са бащата.
"Моите момчета плуват" и такива неща. - Ммм
- Не мислиш ли за тест за бащинство? - Мисля си го.
- Добре. Значи има няколко предшестващи раждането варианта.
Най-убедителният тест е подобен на амниоцентеза.
Но Алекс, най-безопасното нещо в момента е да не правим нищо.
- Аз мисля, че трябва да знам.
- Обмисли го.
Ако ти можеш да намериш начин да чакаш, значи и те ще могат.
- Правилно.
- Колко сладко.
Здравей.
Здравей, принцесо.
Здравей.
Сладурана. На колко е тя?
- На 6 месеца и той е ТОЙ.
- Той е той.
Принц значи.Шест месеца. Какви са на тази възраст?
- Оу, нали знаете, яде, плаче, суче, не спи.
- Не спи. - Бебешка работа.
Безкофеиново кафе и един бананов мъфин, моля!
Добре.
Извинете.
Бихте ли го подържали за секунда, докато си извадя парите?
- Аааа...да, разбира се!
- Благодаря. - Хей.Ох...ааа...
- Здравей.
Как си?
Здравей.
Тъкмо се събуждаш.
- Това е...Хубаво бебе.
- Това не е мое д...
Това...не е мое дете.
- Това вероятно не е първия път, в който ти се
отбраняваш от нещо подобно. - Яко. Да, да, да.
Между другото, ако си мислиш, че ще избягам,
само защото Алекс е бременна точно сега,
ще се учудиш какво ще стане. - Добре.
- Знам, че вероятно това е много трудно за теб, Чарли.
- Не съм сигурен какво е "това".
- Това, Алекс да е бременна
с моето дете, което е почти сигурно, така че..
- Оо, да. Не си водя бележки.
- Предполагам, че не. Да, забрави, че сме казали нещо.
- ОК. Да. - Да. Да.
- Добре.
- Бихте ли ми върнали бебето, моля?
- Оо, толкова съжалявам. Да. Заповядайте.
- Е, как върви с твоите законни..
- Все още под гаранция. Все още дължа на Зак 50 хиляди кинта.
Няма нови обвинения, все още. - Значи, това е добре.
- Не съвсем. Докато прокурора не вземе решение, аз съм един вид в затвора.
Също, за другото нещо.. - Да.
- Искам да знам мястото си в това.
- Да, и аз така.
- Какво ще направим по въпроса? - Не знам.
- ъъх..
- Хей. За какво си говорите, момчета?
- Ултимейт фризби. - Арабски...коне.
- Ок. До по-късно.
- Ок.
- Yeesh.
- Хей, имам нужда от ортопед.
- Yeesh.
- Единият или и двамата, не ми пука.
Само елате.
- Винаги избирам ножица.
- Да.
- Добре, какво имаш?
- Oу, просто фрактура на ключицата.
- Просто фрактура...защо съм ти нужен?
- Предполагам, защото мислех, че един от вас, момчета,
ще прояви специален интерес към това момче.
- Аз ще взема това. - Какво имаш в предвид под "специален интер..."
- Здравей....Дони Петрило.
Ммм, как успя да си счупиш ключицата?
- Несъгласие с бияч.
- Ок. Може би не е най-умния ход на света.
- То е само....уау. Да.
Определено е счупено. Съжалявам, за което.
- Няма нищо. Ще го понеса.
- Ммм...не знам дали ще можеш да го понесеш.
Имам предвид, най-добрият сценарии
ще бъдеш с превръзка през рамото поне за известно време.
Как се нарани?
- Момчето изви ръката ми зад мен и ме блъсна в стена.
Почувствах счупването на костта.
- Добре. Ще те изпратя на ЯМР,
за да се уверя, че няма съдови увреждания.
Оу, нямате никъкъв ортопедичен метал,
за който трябва да знам, нали?
Не може да минеш ЯМР с метал в теб.
- Тези броят ли се за ортопедичен метал?
-Да.
Да, определено се броят.
Уау.
Д-р Франк в родилна зала.
- Д-р Роко. Здравей.
- Д-р Рийд, благодаря, че дойдохте.
- Алекс. познаваш се
с пациента в интензивното на име Елиът Стоут?
- Да. Адвокатът, който съди Меланда и теб.
- Получи камерен арест тази сутрин.
- Сега е стабилен, но покрай това и съществуващата инфекция,
времето му тук не влияе добре на Хоуп Зайън.
- Алекс, бихме искали да направим Елиът Стоут
твоя отговорност. - Добре.
- Искам те в интензивното да го следиш.
Той ще получи най-добрите грижи
и да не добави нищо към съдебните си дела срещу болницата.
- Разбрах. Ще се погрижа.
- Ооо и поздравления.
- Благодаря.
- Идваш на смяна? - О, не съм в графика.
Просто се опитвам да наваксам днес.
- Мм. Кое е слабото ти място?
- Всичките ли?
- Добре, сърцето ме плаши най-много.
Детски вродени сърдечни аномалии,
предсърдно мъждеене срещу предсърдно трептене,
сърдечносъдови протоколи за поддържане на живота, разпознаване на видовете арити
- Добре. Това е, това е много.
- Имаш ли някакво време днес? Мислиш ли, че можеш да ми помогнеш?
- Лана, по цял ден съм в спешното отделение и едва мога да помогна на себе си.
- Знам. Съжалявам. Всички сте толкова мили.
- Просто използвай денят да учиш.
Опитвай и наблюдавай сърдечни операции.
Само учебниците ще ти помогнат.
- Правилно.
- Ще бъдеш наред.
И двете ще бъдем.
- Да.
- Хей. - Хей.
- Чудесно. Хелън Крюгер, 4 клетка.
Има проблем с китката й,
но не ми дава да я прегледам.
Помислих си, че ти може би ще можеш, да пробваме с женско докосване.
- Добре.
- Всичко наред ли е?
- Току що заспах в операционната.
- Някой е починал? - Не, благодаря на Господ.
- Тогава не се припотявай.
Шегуваш ли се? Аз заспивам постоянно.
Всъщност, може да спя точно сега.
4 клетка. Ще взема това. Благодаря. - Как.. оо.
- Г-жо Крюгер.
Чувам, че имате проблеми с китката.
- Може ли само да поглед.. - Не мисля, че съм готова за това.
- Значи, ще ми бъде доста трудно да Ви лекувам,
ако не знам какво не е наред.
- Еее, мислих, че беше добра идея да дойда,
но аз, аз си промених мнението.
- Така, имате неразположение и сте в болница,
значи сте на правилното място, окей?
- Не, не ме докосвай!
- Добре, Хелън, нека сключим сделка.
Ако те оставя за една минута сама,
обещаваш ли да не си тръгваш?
Искам да ти помогна.
Просто остани тук.
Искам да те запозная с някой.
- Хей. Имам нужда от помощ.
Джими.
Здравей?
- О, мили Боже!
Не, ти....не, ти не можеш да ми причиняваш това.
- Извинявай. Съжалявам.
Нуждая се от твоята помощ за консултация.
- Все още не съм започнал да работя.
- Да не би да медитираше?
- Е, да. Медитирах.
- Ефективно ли е? - За какво?
- Стрес, безсъние, лоша прическа,
просто.. загуба на самоувереност?
- Повечето от тези да.
- Също помага да не чуваш гласове.
- Чуваш гласове?
- Всеки чува до известна степен.
- Хммм.
- След като ми помогнеш с моя пациент,
можеш ли да ме научиш на това?
- Да не би да ме убеждаваш, да ти направя услуга,
молейки ме за допълнителна услуга?
- Да.
- Е, точки за дързост.
- Звънял си? - Да.
Хвърли поглед на тези.
- Двустранни монорелси. - Мхм.
- Доста повърхностно изглеждат. От къде ги взе?
- Болница в Аруба.
- Това е дяволска контузия, за да свършиш с този вид железа.
- Да. Училище по парашутизъм. Парашутът се отвори късно.
- Още една причина да стоиш в самолета.
- Значи, ти ги сложиха в Аруба.
- Да.
"Хулбърг ортопедикс"
А това за какво е?
- Не знам. Просто така дойдоха.
- Името Ви, моля?
- Моето име е д-р Рийд.
- Ще ме сполетят ли още нещастия,
докато съм под грижите на тази болница.
Бих искал да знам кой е замесен. - О, разбирам.
- Това изнервя ли те?
- Не, ни най-малко.
- Това мое малко сърдечно събитие,
трябва да ме постави в приоритетите за трансплантация или не?
- Всичко, което мога да кажа е, че правим най-доброто за Вас.
- Сега.
Сега го правите.
- Електрокардиограмата Ви изглежда добре.
Инфекцията Ви от Клостридиите е почти под контрол.
Ще се върна да Ви проверя по-късно.
- Знаете ли, преди да си отидете....
Тази треска малко ме изпоти.
Може би можете да ми изкъпете с гъба за баня.
Сестрите просто не го правят правилно.
- Чудесно.
- Малък нещастник.
Излъга ме в лицето.
- Здравей.
- Добре ли съм, за да си ходя?
- Чакаме резултатите от скенера.
Може ли да поговорим?
- За какво?
- За факта, че ти си удължаваш крайниците, Дони.
- Извинявай, аз какво? - Монорелсите.
Ти съзнателно си счупил краката си.
Опитваш се да си удължиш костта, за да станеш по-висок.
- И какво ако е така?
Не е ваша работа. Тук съм заради рамото ми.
- Има опасности от медицинския туризъм,
нека ти кажа какво точно правиш тук.
- Знам всички рискове.
- Можеш да попречиш на костта толкова много, че да не може да заздравее правилно.
Също може да пренапрегнеш нервите,
така че да страдаш от удивителна болка. - Мога да понасям болка.
- Приятел, късметлия си, че все още можеш да ходиш.
Гарантирам ти, че ще се върнеш отново тук,
умолявайки ме да премахна тези неща.
- Може ли просто да си получа резултатите и да се прибера вкъщи?
- Здравей, Лейла. Здравей, Жизел. Как вървят нещата днес?
- Добре съм. - Добре.
- Поддържаме духът.
- Как върви всичко с любимия ми пациент до съседната врата?
- Г-н Стоут най-накрая заспа.
Жизел, той ме помоли да ти благодаря,
че си бягала да му помогнеш тази сутрин.
Каза, че ти дължи услуга.
- Уоу. Трябва да го държиш с това.
Този мъж има връзки.
- Значи се чувстваш добре?
- Да. Знаеш, малко уморена, слаба.
Но всички тук бяха толкова мили.
- Мило е от твоя страна, да правиш това.
- Аз я научих как.
- Когато дойде за първи път приемно с мен,
не ми позволяваше да съм близо до нея.
Косата й беше ужасно сплъстена.
- Не беше. - Добре, може й да не е била.
Но по един или друг начин,
не ме допускаше до косата си или пък до нея за месеци.
- Лейла.
- Тогава един ден, тя ми позволи да я измия.
Тогава знаех. Да, тя се чувстваше у дома.
- Чудесно. - Да.
- Мога ли да легна? - Мхм.
- Ела.
Поне ще знам къде си.
- Алекс, може ли да говорим, моля?
- Да. Идвам след малко.
- Така е добре.
- Ще те заведем вкъщи веднага щом можем.
- Добре.
- Какво става?
- Доун получи обаждане. Имаме донор на сърце.
- Къде? - От Саут Дженеръл.
Има девет пациента в списъка,
които съвпадат по кръвна група и размер.
От тези, две са първо ниво и висок приоритет.
- Едно, че е нашия приятел Елиът Стоут и друго, че неговата клостридна инфекция,
временно го изважда от надбягването.
- Значи следващия списък по ред е Лейла Патерсън.
- Да.
Аз ще инструктирам донор екипът. Ти подготви Лейла.
Надявам се, ако всичко мине добре,
тя ще има ново сърце до залез слънце.
- Добре.
- Хей, да не забравихте нещо?
- Имам новини.
- Това не звучи добре.
- Не, добри новини са.
Изглежда, че може да имаме сърце за теб.
- Сериозно ли?
- Сега, не можем да даваме гаранции,
но трябва да те подготвим,
защото нещата могат да се случват много бързо днес.
- Добре, добре.
- Не искаш да я събудиш ли?
- Не, аз просто
се нуждая от един момент.
Аз
ще си сложа смелото лице, нали знаеш?
Ако аз умра, Жизел отива обратно в системата.
Нямам на кой да я дам, следователно тя ще бъде сама отново.
- Опитай се да мислиш хубави мисли, окей?
Можем да имаме истински шанс тук.
- Добре.
Хей, Джи.
Събуди се.
- Какво?
- Д-р Рийд има новини.
- Имате ли сърце за нея?
- Да.
- Хей, Елиът.
- Изглеждаш щастлива.
Да не си откраднала десерти от възрастните?
- Не. Майка ми ще получи ново сърце.
- Току що разбрахме. Ще се случи днес.
Може да се приберем вкъщи скоро.
- Това са вдъхновяващи новини.
- Знам.
- Сигурна съм, че ще получиш твоето скоро.
- Съжалявам, аз не мислех да.. - Не се тревожи за това.
Радвам се и за двете.
Пожелай на приемната си майка късмет от мен, ще й кажеш ли?
- Ще ти разкажа всичко, когато е готово.
- Джоел. - Да?
- Получих скенера на Дони Петрило.
Тези крака са нещо друго, а?
- Да. Това дете трябва да е лудо, за да се подложи на това.
- Не знам, хората поправят всякакъв вид неща
по себе си. Защо не увеличаване на височината?
- Да или просто можеш да приемеш себе си такъв, какъвто си.
- О, стига. Това не е честно.
Погледни се. Ти си като идеален екземпляр.
- Е, не бих казал това. - Среден ръст, добър външен вид.
- Малки, слаби ръчички. - Не са толкова слаби.
- Дори не знам как взимаш разни неща.
Говорейки, за което, Алекс Рийд.
Всички се чудим кой е татенцето.
- Това си е работа на Алекс, не мислиш ли, Зак?
- Не, бих казал, че това е твоя работа
и на Чарли също, не мислиш ли?
- Имам предвид, че аз определено бих искал да знам, ако е мое.
- Е, не е твое, значи няма за какво да се тревожиш.
- Може би е най-добре, просто да й дадеш
леко побутване, за да се разбере.
- Колко пари заложи на това?
- Сто кинта. - Какво ти става?
Или с кого залагаш?
- С теб.
- Е, отличен избор, но крайно неподходящ, Зак.
- Почакай. Не забравяй това.
Също с цялата сериозност,
ако разбереш, че е твое, какво ще правиш?
Ще се ожениш ли за нея
или мислиш да си намериш работа някъде другаде?
- Не знам. Това ли са единствените ми две опции?
- В бащинството, да. - Невероятно.
- Здравей, Хелън. Аз съм Д-р Дей.
- Ура за теб.
- Можеш ли да ми кажеш защо си толкова разстроена в момента?
- Направих грешка, идвайки тук.
- Не, не си.
Нуждаеш се да ти погледнат китката.
Разбирам, че може да не си готова, да ни я покажеш все още,
но като за начало, би ли позволила на Д-р Лин
да ти измери кръвното налягане, температурата ти?
- Аз просто искам да се уверя, че изцяло си в добро здраве.
- Без кръв.
- Не и докато не си готова.
- Без кръв.
- Не харесваш игли.
- Кой харесва игли?
- Всичко, за което те молим
е маншет за измерване кръвното налягане и термометър.
- Искам да бъда вън от тук. Това е..
- Не трябва да вземаш каквито и да е решения точно в този момент.
Просто си говорим.
- Всичко е наред, Хелън. Ти си в безопастност, окей?
- Стой настрани!
- Знаеш ли какво е айтрофобия?
- Страх от доктори, нали? - Страх от доктори.
- Е, всеки се страхува от доктори, дори другите доктори.
Искам да кажа, че има проучвания...
Айтрофобите са в следващото ниво,
като приятелката ни Хелън тук.
- Да шептите за мен не помага.
- Добре.
Страхува се от доктори. Не мога да й помогна, ако съм един от тях.
- Или пък може би можеш.
Значи, премахвайки всичките докторски неща,
може да те улесни, да се доближиш до нея.
- Доктор под прикритие. Харесва ми.
- Така, ти ще, ами.. ти ще се.. добре.
Знаеш за синдрома на бялата престилка, нали,
където сърцето на пациента ще забие по-силно,
само при вида на доктор?
- Разбира се, но това, което има Хелън е по-лошо.
- Точно. Понякога, може да бъде свързано с
травматичен опит с доктор в детството
или просто с първичен страх от разболяване и смърт.
- Значи казваш, че тя се страхува от лоши новини?
- Точно.
Ако я притискаш доста,
страхът е причината за повечето човешко поведение,
страхът и желанието.
- Говорейки за желание, все още ли си се обрекъл на безбрачие, Д-р Дей?
- Да.
Придържам се към това.
- Добре, давайте на три. Едно, две, три.
Много добре.
- Как се чувстваш?
- Добре. Добре съм.
- Знаеш ли, ако някой трябваше да оперира сърцето ми,
бих искала да е Д-р Бел.
Всъщност, тя го направи.
И ме погледни сега.
Добре.
- Добре?
Д-р Шарп ще те приспи след минутка.
- Това е моето специално умение. Трябва да ме видиш по партита.
- И после ме поставяте в сърдечно-белодробен байпас?
- Мхм.
- Налудничаво, мислех си, че няма да имам сърце известно време.
- Колко време ще отнеме?
- Четири или пет часа, може би малко по-дълго с подпомагащото ти устройство на лява
- Добре.
- Лейла, можеш ли да започнеш да броиш назад
от сто заради мен?
- 100.
- Ще се видим, когато се събудиш.
- 99.
- 98.
- Хей, Дони, откажи се да си ходиш, човече.
Приятел, не е за учудване, че едва чувстваш счупената си ключица.
Ти си изцяло в друг свят на агония.
- Не е проблем.
- Умолявам да.. - Аз съм добре.
- Умолявам те, не съм съгласен с теб.
Скенерът показва, че и двете ти тибии не зарастват правилно.
- Казах ти, че не съм тук за краката.
- Те не заздравяват правилно, Дони. Послушай ме.
Веднъж да премахнем тези изтезаващи устройства,
ти ще бъдеш застрашен от хронична болка,
и възможна рефрактура.
- Добре, аз
може би се огъвам малко по-бързо,
отколкото те ми казаха, но сега съм близо.
- Какво искаш да кажеш, че си близо?
- Винаги съм се лекувал бързо.
И сега знаеш, че вече добих два инча.
Трябва ми само още един да продължа.
- Оу! А! - Добре. Добре.
Хей, уоу.
Опитай се да не се движиш. Става ли?
Сестра!
- Д-р Шарп?
- Всичко е наред.
- Скалпел.
Започваме с разрязване в средната линия.
- Доун, да поговорим.
- Не е точно най-доброто време за приказки, Нийл.
- Бих предпочел да не правя това пред всички.
- Да направиш какво? За какво говориш?
- Взимам ти сърцето.
- Няма начин
да вземеш сърцето от моя пациент.
- Ето, за това грешиш.
- Инфекцията на Елиът Стоут
го измести надолу в приоритета за трансплантация.
- Тестовете му пристигнаха. Изчистен е от инфекцията.
Трябваше да дойдеш, да провериш с мен
преди да отидеш и да отпуснеш сърцето на Лейла Патерсън.
- Нямам нужда да проверявам с теб. Аз съм шефът на хирургията.
- Можеш да размяташ тази карта, колкото си искаш,
но факта е, че това объркване е твоя грешка.
- Докато сме тук губим време,
изваждат сърцето от донора.
Няма връщане назад. Часовникът тиктака.
- Елиът Стоут беше първи приоритет.
Той единствено го изгуби, заради болнична грешка.
Не можем да го наказваме за това.
- Затова ще накажеш самотна майка,
която е в операционната, подготвена и готова за трансплантация?
- Не аз съм ти казал да отидеш и да й вдъхнеш надежда.
Наистина ли ще откажеш жизнеспособно сърце
на адвокат, който съди болницата за злоупотреби?
- Той те е замесил в това, нали?
- Не го харесвам повече, отколкото ти, Доун.
Но той е прав и ти го знаеш.
- Какво става? Защо не оперирахте?
- Имаше грешка. Ще разбера, каквото мога.
- Грешка? Какво значи това? - Точно сега
трябва да върнем майка ти в стаята й, за да може да си почива.
- А какво стана със сърцето? Някой друг ли го взе?
- Наистина не мога да ти кажа.
- Да, не се и налага.
- Жизел, недей. - Ти го взе, нали?
- Да, взех го.
- Надявам се да умреш там. - Жизел!
- Аааах.
- Алекс.
- Чувстваш ли това?
- Да, горе долу.
- Губиш кръвообръщение тук.
- Пренавивайки устройствата,
ти опасно разтягаш задколянната артерия.
- Значи ще забавя темпото. - Ще ги сваля.
- Не, аз няма, няма да ти позволя. - Ако имаш гангрена
дори няма да имаш останали крака да удължаваш, човече.
Защо това е толкова важно за теб?
- Трябва да бъда 5'4".
- Защо трябва да бъдеш 5'4"?
- Начинът, по който джетовете са конструирани, ако съм твърде къс дори не мога да до
- Защо изведнъж заговорихме за джетове? - Въздушните сили, нали така?
Това е семейният бизнес, но не и аз.
- Ако изложиш на риск кръвният поток към долните ти крайници,
означава че можеш да ги загубиш.
Разбираш ли това?
- А ти разбираш ли, че съм си сложил тези
от около колко? 6 месеца, разбираш ли?
Не може всичко това да е за нищо.
- Работя това от много повече от 6 месеца.
Позволи ми да ти кажа нещо, Дони.
Тази ситуация тук е много, много опасна.
- Разбира се ти не би разбрал.
Погледни се. Погледни се.
Кога си имал проблем с размера?
- Знаеш ли всъщност, Дони, в нещо като бедствено положение съм.
Слушай, човече. Аз всъщност наистина се възхищавам на отдадеността ти към това.
Наистина.
Трябва да поправя неправилното заздравяване.
Така че, ако има начин безопасно да оставя монорелсите там,
колкото и да ненавиждам идеята за това, тогава...
това е, което ще направя.
- Д-р Горан, благодаря Ви.
- Не ми благодари все още.
- Ще направя ултразвук, за да се уверим, че всичко е наред.
- Удари ли си главата в крайна сметка?
- Не, не. Добре е.
И съм сигурна, че бебето е добре. Просто
това е толкова сложно.
- Какво е "това", Алекс?
Уикенди, хирургия, учене, да съм бременна и сама.
- Ти не си сама, не и тук.
- Добре.
Но ако е трудно сега,
какво ще бъде, когато имам новородено?
- Е, не си първия доктор, който ще има бебе.
- Така е.
Добре. Относно теста за бащинство,
не искам да поемам рискове.
Не искам да го правя.
- Това е твоето искане.
И ще се придържаш към него без значение какво казват другите.
Легни назад.
- Код синьо. 7 север. 2-3.
- Смяна на ролите.
Нелепо е.
- Просто ме лекувай така, както ти искаш да бъдеш лекувана.
- Свободна си да си ходиш.
- Това е твърде лошо, проблемът с китката, който ме доведе тук
ще продължи да ми причинява хронично безпокойство.
- Добре.
Кажи ми какъв е проблема ти?
- Току що го направих.
- Не, това беше мой проблем.
Кажи ми какъв е твоя проблем, умнице.
- Е, под огромен стрес съм напоследък.
Не съм спала.
- Тогава пий малко алкохол и отиди в леглото.
- Всъщност алкохолът влошава качеството на спането ти.
- Сега ти си просто негативна.
Защо си толкова стресирана?
- Наистина не искам да говоря за това.
- Не, Маги, това е добре.
Ако искаш тя да се отвори пред теб, ти трябва да се отвориш за нея.
- Благодаря, Д-р Дей.
- Не е забавно да те разпитват, нали?
- Никой не те е разпитвал, Хелън.
- Може би трябва да погледнеш китката ми.
- Какво ако намеря нещо фатално там?
- Ти мислиш, че това, което има Д-р Лин е фатално?
- Каза, че работиш във ферма.
Ти си навън много време. Може да бъде кожен рак.
- Мислиш ли, че имаш рак на кожата?
- Не говорим за мен.
- Съжалявам.
Ако аз мислех, че имам нещо толкова сериозно,
бих искала да го лекувам по правилния начин.
Хелън, позволи ми да хвърля поглед.
- Не искам да умра.
- Моля те покажи ми.
- Д-р Лин.
това ще ме убие ли?
- Хей, вярно ли е,
че този пациент е изнудвал доста болницата
да му дадат нечие друго донорско сърце?
- Елиът Стоут е пациент като всички други.
Каквото и да си мислим лично за него,
ще му дадем най-доброто от себе си.
- Напълно, Д-р Бел.
- Добре.
- Нещо против да погледна от близо?
- Заповядай.
- Та наясно ли си,
че хората дават залози кой от нас е бащата?
- Не, но някак не съм изненадан.
- Е, няма достатъчно жизнеспособност за регенерация тук,
където костите са разрушени.
- Да, ако поставиш интрамедуларен пирон,
това ще скъси тибията.
Ще трябва да направиш и двата крака.
- Тогава той ще си върне естествената височина.
- Е, най-малкото той ще може да ходи нормално.
Не може винаги да имаш това, което искаш.
- Не, предполагам, че не можем.
- Искаш ли да се измия и да ти помогна, да приключиш това?
- Това ще бъде чудесно. - Яко.
- Благодаря.
- Благодаря, човече.
- Добре, сърцето донор изглежда добре.
- Д-р Шарп?
- Всичко е наред в моя край.
- Добре, това е, което чакахме.
Когато премахна сърцето, ще оставя
част от предсърдието и всички главни кръвоносни съдове непокътнати.
- Нямам идея как това ще проработи.
- Ще чукаме върху пирона и ще оправим крака.
- Не за това говоря, приятел.
- Да, малко е като неразрешена територия.
- Ще забележиш на сърцето,
че те също са оставили лявата артерия, за да работи с нея.
Сега, ще свържеш голямата куха вена последно?
- Точно така.
Добре. Ето го.
- Изненадана съм, че там има сърце, което да извадите.
- Какво каза?
- Нищо.
Аз казах, че съм изненадана,
че има сърце, което да извадите.
- Кърпа.
От сега нататък ти няма да говориш.
Това е сърдечна трансплантация.
- Какво беше това с хавлията?
- Кажи му, Алекс.
- Тя все още е стерилна. Не е нужно да се почиства отново.
- Първо го забелязах преди една година, но беше малко.
Не направих нищо.
Тогава стана тройно по размер за един месец.
- Кажи ми истината. Ще ме убие ли?
- Не е тумор. Ганглийна киста е.
Изградена е от течност около ставата,
почти винаги безвредно.
- Тогава какво ще правим сега?
- Операция е единствената опция.
- Не.
- Можеш ли да..
- Вие двамата погледи ли си хвърляте?
- Не, просто се чудя дали Д-р Дей
може да ми донесе учебникът, за да проверя нещо.
- О, добре. Разбира се.
"Принципи на операция на панкреас"
- По-малко говорене, повече носене.
- Постави китката си на масата.
Ще измеря кистата на равната повърхност, става ли?
Благодаря.
Ето го.
Ганглийна киста,
също позната като гидеонова киста или библейска подутина.
- Защо "библейска подутина"?
- Защото в предишните дни
е имало бързо и ефективно лечение,
да се отървеш от тях.
Хората биха го ударили с една тежка книга
като библия или учебник.
- Какво подяволите?
Хей.
- Е, как мислиш, че ще го понесе?
- Шест месеца е имал сложени тези неща
и всичко това за нищо, човече. - Е, може би не.
- Какво ще му кажем? Имам предвид.. - Нищо.
Имам предвид, че ако кажа, че този опит някак го е направил по-висок отвътре.
А, това не става.
Както и да е. Благодаря.
- Моля те.
Нуждая се от помощта ти.
Аз не мога да открия дъщеря си.
- Добре. Готова съм да затворя.
Алекс, ще останеш да асистираш. Останалите може да тръгвате.
Лена, почакай.
- Каквото и да кажете, Д-р Бел,
вече няма значение.
- Аз мислих какво точно каза.
- Доун. - Какво?
- Лейла Патерсън е.
- Чисто.
- Дефибрилация.
- Жизел, не можеш да бъдеш тук.
Може ли някой да я изкара от тук?
- Добре, отново. Давайте, давайте.
Хайде Лейла. Остани с мен.
Хайде, Лейла. Остани с мен.
- Хей.
- Как са монорелсите?
- Трябваше да ги махна, Дони.
Съжалявам. Това беше единствената опция.
- Колко много по- нисък съм?
- С цялата ми честност, бих казал,
че вероятно си отново толкова, колкото си започнал.
Хей, слушай, бих искал да се срещнеш с един мой приятел.
Това е Бен Пул.
- Здрасти.
Джоел каза, че искаш да станеш пилот.
- Вече си взех лиценза.
Твърде съм нисък за въздушните сили.
- Е, не си твърде къс за авиолиниите.
Ще ми дадеш ли минутка и да ми позволиш, да ти разкажа за моята работа?
- Да. Разбира се.
- Значи вече имаш собствен лиценз.
От колко време го имаш?
- 4 години. - 4 години.
- Квалификация за летене или визуални правила за летене?
- Не знам дали ще се върна отново в болница,
след като ме удари така.
Но подейства. И няма да умра.
- Не. - Благодаря.
- Няма проблем. Удар с учебник.
Пази се.
- Е, ще ме научиш ли на онова нещо сега?
Много съм несигурна относно това.
- Разбира се, че си. И аз бях така.
Но ми дава баланс и пази всичко тук здраво.
- Мога да използвам малко психическо стягане.
- По-малко говорене, повече дишане. - Ясно.
- Фокусирай се върху издишването.
Топлият въздух, преминавайки през горната ти устна.
- Така ли контролираш поривите си?
- Да, така.
- Защото може или не може да ме кара, да чувствам повече пориви.
- Мхм. Изчисти умът си.
Дишай.
- Съжалявам.
Грешно ли е, че съм леко включена в това?
- Не, не, не. Няма правилно или грешно.
- Някои хора всъщност могат да достигнат до оргазъм по този начин.
- Стига бе. - Не, вярно е.
Няма общо с половите органи.
Повече общо има с цялото тяло и бушуващата енергия.
- Оо.
Добре.
- Трябва да я събудя, тя трябва да знае.
- Не, Лейла беше мой пациент. Отиди да си почиваш.
Ще се видим на практическия изпит.
- Жизел.
- Аз обещах, че няма да я оставя.
- Аз също изгубих родителите си.
И оцелях.
- Тя е оцеляла веднъж.
Два пъти е твърде много за всеки.
Имаш ли деца?
- Ъъъ, не,не.. Не още.
- Ммм.
Обичах я повече от всичко.
Не мога да тръгна докато не съм сигурна, че е добре.
- Не, вината е изцяло твоя!
Защо допусна да се случи?!
Тя щеше да ме осинови.
Трябва да я видя. Трябва да ме пуснеш, да я видя.
- Толкова много ми отне, за да стигна до нея.
- Съжалявам.
- Уау.
- По-добре ли се чувстваш?
- Не съм сигурна какво чувствам.
- Мисля, че трябва да отидеш на изпита ти.
- Не искам да ходя.
- Всичко, което искам е да легна на дивана ти.
- Легни и аз ще бъда тук, когато си готова.
- Може ли да поговорим?
- Лошо време, Джоел?
- Трябва да знам къде стоя.
- Казах не сега!
- Ти каза, че ще ми дадеш отговор.
- Добре, чудесно. Ти си отстранен. Как е?
Не мога да имам доктор в операционната
с обвинение за непредумишлено убийство срещу него.
- Отстранен съм? - Да.
- Не ми пука къде ще отидеш, само не и тук.
Сега напусни офисът ми и затвори вратата като излизаш.
- Изгубила си пациент днес, нали?
- Да, изгубих.
- Аз убих някого.
Не можеш да направиш така, че да изчезне.
Не можеш да премахнеш тези чувства, нали знаеш?
Знаеш ли какво аз мога да направя?
Мога да се боря още по-усилено
за всеки мой пациент, който имам.
- Да не би да казваш, че не съм се борила достатъчно силно?
- Не. Казвам ти да ми позволиш, да си върша работата. Става ли?
Позволи ми да помагам на хората.
Това е, в което съм добър.
Това е всичко, което имам.
- Добре.
Ще се видим утре.
- Съжалявам за пациента ти.
- Хей.
Съжалявам за Лейла.
- Да. Бедното момиче.
- Да.
- Лейла Патерсън почина от сърдечна тромбоза.
Доколкото Господин Стоут, осигурените лекарства срещу отхвърляне работят,
той ще се възстанови напълно.
Лана, аз..
- Казах Ви, Д-р Бел, няма значение.
Няма значение, защото аз напускам.
- Какво?
- Какво? За какво говориш?
- Боря се от дълго време
и всички го знаете.
Вие се опитвахте да ми помогнете, но аз ви дърпам назад.
- Беше дълъг ден.
Мисля, че всички се нуждаем от..
- Не е заради вас, Д-р Бел.
Просто не съм пригодена за това.
Няма да си взема и изпита пред борда.
Приключвам.
Но това, което си струва е,
че, вие хора, ще бъдете чудесни.
- Това не е важно сега.
Нека да се прибираме вкъщи.
Утре ще бъде по-добре.
Sync and corrected by MystEre www.addic7ed.com Translated by werrsk.