Казвам се Стивън Джеймисън.
Аз съм един от "Утрешните хора".
Наричат силите ни трите "Т".
- Стивън? - Телепатия ...
Телекинеза...
и телепортиране.
Водим негласна война с Ултра..
- Не! -..тайна организация,която ни преследва.
Единствения начин да спася вида си от изчезване
е като намеря баща си.
Но за да го направя, ще трябва да работя за врага.
Досега в "Утрешните хора"..
Татко, нуждая се от помощта ти.
Спаси всички.
Как?
Танатос.
Мислех, че Танатос е някаква тайна програма, в която
баща ми е участвал.
Искам го жив, ясно ли е?
Нещо се е случило. Джон трябваше да се е върнал вече.
Той е в Ултра. Хванали са го.
Така. Ето как ще продължим.
Най-простият и безболезен начин е да ми кажеш
всичко, което искам да зная.
В този случай ще получиш бърза смърт.
Но ти няма да направиш това, нали? Не мисля.
Във всеки един случай края е един и същ.
Ти ще си мъртъв, а аз ще знам всичко, което е в главата ти,
както и къде се крият твоите приятели.
Единствената разлика е...
Че ще трябва д асе потрудя малко повече.
А ти ще страдаш така както никога досега.
Покажи ми, Джон. И всичко това може да свърши.
Ако успея да се освободя...
Какво?
Избягах още преди да си се родил, момче.
Достатъчно.
Извинете за прекъсването. - Ако го убиеш,
не може да ни каже къде се крият Утрешните хора.
Ти си син на баща си. И двамата имате една и съща слабост.
Неоправдано състрадание. За него от всчики хора.
Ако знаеше истината, щеше да го удушиш собственоръчно.
Каква истина? - Кажи му, Джон.
Давай, приеми го като последна изповед.
Хайде, той иска да знае как е умрял баща му.
Ти?
Лъжеш.
Съжалявам, Стивън.
Стивън? Какво се случи?
- Нищо. - Не ме лъжи.
Каквото и да почувства току-що, и аз го почувствах.
Наранен си.
Джон. Няма да издържи още дълго.
Трябва да го изведем от тук, преди Основателя да го убие.
Не съм сигурен за това. - Имаш ли по-добър план?
Нека да видим какви са ни шансовете.
Първо, да открием тайната, паранормална приятелка на Джедикая, преди Ултра.
Всъщност, на база досегашните ти успехи
във връщането на бегълци, шансът за успех е 22.34%.
И после какво? - Ще я отвлечем.
Знам, но това е единственият ни план.
И после?
Ще се надяваме, че Джедикая държи много на мацката си и
да се съгласи на размяна? - Стивън, откри ли нещо?
Буквално няма нито една лична вещ в офиса му.
Почакай. - Какво?
Намерих снимка на Джедикая и Морган.
Той се усмихва. Никога не съм го виждал такъв.
О, Боже. Той дори е по-зловещ, когато е щастлив.
Тим, можеш ли да откриеш някакъв ориентир къде е правено това?
Ще се опитам.
Изглежда, че е в Монтолк Поинт.
Наблизо, мога да я усетя.
Ок, тогава къде е тя?
Изглежда като добро място да се скриеш.
Ехоо. Морган. Има ли някой вкъщи?
Какво?
Тя е медиум. Вече знае, че сме тук.
Всичко е наред, искаме само да поговорим.
Джедикая ни изпрати да видим как си.
Кои сте вие?
Ние сме като теб, Морган.
Откъде да знам, че не сте агенти?
Просто и сложи белезниците.
Белезници? Тук сте да ми отнемете силите - Морган, не.
Няма нужда от телепортиране
Където и да отидеш, ще те проследя.
Да бъде по твоя начин.
Рано или късно ще дойдеш с нас.
А-ха, дай ми това.
Тя е кучка.
Предполагам, че Джедикая си има свой тип.
Морган, аз...
Трябва да поговорим.
За твоята приятелка.
Предполагам, че искаш да я видиш отново.
Къде е тя? - Добре е.
Откъде да съм сигурен, че не блъфираш?
Ще ти покажа.
Пуснете ме!
Добре. КАкво искаш? - Как смяташ?
Джон.
Нараниш ли го, ще унищожа единственото нещо на този свт за което те е грижа.
Какво искаш да направя?
Върни ми човека, когото обичам и може да ти върн ауслигата.
Остави ни за малко.
Защо го направи, Джон?
Так ами наредиха.
Казаха ми, че баща ти е извън контрол.
Джедикая каза, че е станал опасен за всички нас.
И ти го издуха?
Наистина ли искаш да знаеш това?
Да
Сложих бомба в колата му.
И изчаках.
Искаше да си мисля, че съм го убил.
Но той се телепортира в последния момент.
Последвах го. Тогава се видях с него.
И го застрелях.
Не съм го искал, Стивън.
Знаеш ли, през всичките тези години си казвал на своит ехора,
че баща ми може да се върне всеки момент,
когато си знаел, че си го убил.
Ако можех да върна всичко назад.
Е, не можеш.
Ти си измамник, Джон.
Сега можеш да се върнеш и да кажеж на Кара и останалите истината.
Не, не ми е работа да казвам на Кара, че си лъгал.
Това ще е прекалено лесно.
Но засега ше забравим факта, че си се опитал да убиеш баша ми.
Защо?
Защото Танатос съществува.
Баща ми е жив, и е там някъде. Сигурен съм.
И аз ще те изкарам от тук.
- www.addic7ed.com -
Стивън, какво е това?
Какво? Кое какво е?
Имам усещането, че се опитваш да ме
да ме попиташ нещо. Давай просто питай.
За баща ти ли се отнася?
Да за баща ми.
Тогава, моля те недей.
Трябва да го намеря.
Добре, не мога да ти помогна.
Опитваш се да защитиш мен и Лука, но истината е, че
искаш да го видиш точно толкова, колкото и аз.
Баща ти ни изостави.
Не знам защо. Не ми пука.
Аз просто не искам този вид хаос обратно в нашия живот.
Не мисля, че е бил луд.
Знаеш, че не е било толкова просто. Защитавал ни е.
Някога споменавал ли ти е за нещо, наречено Проекта Танатос?
Добре, Стивън. Мисля, че е нужно да спреш.
Знам, че ти е трудно да чуеш това,
но тримата сме по-добре без него.
По-защитени сме без него.
Може ли за момент, моля.
Чудя се какво искаш.
Нека позная. Шефът ти, Основателя,
иска да го изиграеш доброто ченге и да измъкнеш информация от мен.
Къде се крият Утрешните хора.
Не, аз сам те обучих
и знам, че няма да проговориш.
Не съм тук за това.
Тук съм да кажа сбогом.
Сбогом, синко.
Верен до края.
Искал си да ме видиш?
Да, искам да ми обясниш какво виждам тук.
Мен, как отнемам силите на Кара. Защо?
Интересно, защото когато Кара и малката й банда
ме отвлякоха, силите й изглежда си работеха нормално.
Чудя се как стана така.
Имам теория.
Там, видя ли това?
Да видя какво?
Да, става много бързо. Нека ти покажа пак.
- Там. - Дори на знам какво да гледам.
Знаеш ли, и аз не знаех.
Цялата тази процедура изглежда рутинна.
Но тогава видях това.
Случва се светкавично бързо.
Дяволът се крие в детайлите.
Знаеш ли какво мисля? Мисля, че ти спря времето.
И мисля, че си подменил серума с нещо безобидно, като физиологичен разтвор,
и после си оставил Кара да си тръгне от тук с непокътнати сили.
Кара, Джон, изглежда "Утрешните хора" са ти слабо място.
Не те.
Тя.
Не можех да ти позволя да я нараниш.
Защото я обичаш.Очевидно.
-Виж, знам че беше глупаво и в конкретния случай, допустимо
Знам какво е чувството да не искаш да видиш някого, когото обичаш, да страда.
Всъщност, точно затова те извиках тук днес
Виж, аз също се привързах към човек от вашия вид.
Шегуваш се.
Изглеждам ли ти сякаш се шегувам?
Не.
Добре.
Виждаш ли, човекът, към който съм привързан, Морган,
е заложница на "Утрешните хора".
Те заплашват да я убият, освен ако не освободя Джон,
което, очевидно няма да стане.
Но ти можеш.
Последно хранене.
Съжалявам за челюстта ти.
Какво за челюстта ми?
Можеше да ме предупредиш.
Казах, че съжалявам.
Как се измъкна от белезниците?
Изчакай Стивън.
И сега какво? Този етаж е покрит с D чипове. Не можеш да се телепортираш.
Ще го направим да изглежда истинско.
Да се посбием? Трябва да ни повярват.
Назад или той умира!
Казах назад!
Освен ако шефът ти не иска да изгуби племенника си.
Така ли? Видът ти не може да убива.
Искаш ли да се обзаложиш?
Целих се в жилетката ти, но следващият ще е в лицето ти.
Не стреляйте!
Знаеш, че няма измъкване от тук.
Силите ти не работят тук, Джон. Пусни хлапето.
D чипове, 11 и един.
Приемам, че Джон е успял да се върне невредим в дупката си.
Няма агенти, брегът е чист.
Джедакая!
Както обещах. Да тръгваме.
- Свали ми белезниците. - Не.
Още не сме приключили.
Повече няма да преговаряме.
Получи си приятелката, това беше сделката.
Кара, просто го изслушай.
- Е? - Където и да се криете,
- искам да вземете Морган с вас. - Какво?
Как не!
- Искам да съм с теб. - Не. Джон избяга по време на моята смяна.
Това означава, че ще ме гледат под лупа.
А Основателя ще рови из мозъка ми, докато не стигне до края
и не те открие, Морган. Ще си в безопасност,
само ако не знам къде си.
- Тя няма да дойде с нас. - Може да доведе убийци право в скривалището.
Чичо ми няма да позволи това.
Той иска да опази Морган.
Да защитаваш своите, нали това иска Джон?
- Моля те, не прави това. - Моля ви, отведете я или аз ще извикам ударната група.
Отново.
- Не изглежда като да си в предверието. - Пак.
- Все още сме тук. - Отново.
За това ли ме измъкна от Ултра? Изобщо не трябваше да тръгвам.
- Ще стане. - Кой го казва?
Някакъв стар професор, приятел на баща ти?
Предверието съществува. Видях го.
Да спра времето, докато се телепортирам, е единственият начин да стигна до там.
Може би не се опитваш достатъчно.
Телепортирам се чудесно.
Ти си този, който трябва да спре времето в средата на скока.
Невъзможно е да се направи.
Това е като да пръднеш и да кихнеш едновременно.
Научно невъзможно е.
Всички искаме да намерим Роджър, но няма смисъл да се убиеш.
Или мен.
Както и да е. И без това съм жаден.
Добре ли си?
Изглеждаш различен откакто се върна.
Искаш ли да поговорим за това?
За кое? За това, че бях психически изстискан от Основателя?
По-скоро искам да забравя какво се случи, Кара.
В това няма никакъв смисъл.
Основателя... Защо иска да ни унищожи, след като е един от нас?
Ок, почивката свърши.
- Не си длъжен да правиш това. - Всъщност съм.
- Тя ще разбере. - Но няма да съм аз този, който ще й каже.
Кара е емоционално свързана с теб. Тя усеща каквото и ти.
Предпочитам да го разбере от мен, вместо да прочете мислите ти.
Знаеш какво ще й причини това.
И на теб. Не си заслужава.
Освен това, баща ми не е мъртъв.
Дори да е истина, Стивън. Аз го застрелях.
Опитах се да го убия.
А след това се опитах да прикрия всичко, като доведох хората ни тук.
През цялото време живея в лъжа.
Отново.
Мислех за довечера да сготвя китайско.
Не благодаря, не съм гладен.
В случай че не си разбрал, това беше код за "извинявай".
Явно, когато опре до баща ти, просто изключвам.
Съжалявам. Не трябваше да изключвам и теб.
Когато споменах Танатос, усетих, че знаеш нещо.
Не знам какво е това.
От къде е разбрал за Танатос?
- Защо ме лъжеш? - Какво?
Кажи ми истината, моля те. Просто искам да знам повече за татко.
Трябваше да знам, че този ден ще дойде.
Когато баща ти си тръгна, събрах нещата му в тази кутия.
Но са само драсканици и формули.
- Стивън, бъди внимателен. - Защо?
Защото се опитваш да превърнеш баща си в някой, който не е.
- И ме е страх, че като отвориш тази кутия... - Какво?
Ще бъдеш разочарован.
Може би е по-добре да зарежеш всичко.
Не. Съжалявам, мамо. Не мога да го направя.
Не, не можеш, нали?
Защото си търсач. Също като него.
Е, жалко, че Джон избяга.
Но си спомни, че той беше страхотен агент.
Да. Освен това си спомням, че го беше приел твърде лично.
Има ли нещо, което искаш да ми кажеш, Джедакая?
Искам да ти спестя унижението да ти чета мислите.
Не, прав си.
Има нещо, което...
поради липса на добър начин да го кажа, криех от теб.
То няма нищо общо с Джон.
Но крия нещо от теб.
Лична връзка.
Продължи.
Естеството на която, ако колегите ми разберат,
ще урони престижа ми.
Имаш предвид, че е от моя вид? От всички възможни провинения...
Защо?
Можеш да ровиш в главата ми колкото си искаш,
но истината е, че това беше грешка на сърцето ми.
По някое време научното ми любопитство стана...
непрофесионално.
Е, не се обвинявай, Джедакая.
Все пак си само човек.
Сега, ще затегнеш ли краищата,
или трябва аз да го направя?
Не, аз ще се погрижа.
Добре.
Тим?
Искам да заредиш нещо за мен.
Казвам се проф. Алдус Крик. Часът е точно 8:00 сутринта.
Това е опит номер 1 на Проекта Танатос.
Виждаш ли, Джон. Казах ти.
Така е успял баща ми да изчезне.
Заради някакво старо видео в лаборатория?
- Какво доказва това? - Откога си станал толкова циничен?
Колкото повече се приближаваме до откриването на Роджър,
толкова повече откачаш.
Кара, трябва да поговорим. Насаме.
Какво им става?
Какво ли не.
Е, за съжаление, изглежда, че обектът на проучването ни
закъснява, както винаги. - Просто донесох понички.
О, боже. Любимите ми.
- Започваме ли? - Защо не?
Няма да го намерим, Кара.
Откъде знаеш?
- Защото го убих. - Какво?
Последната ми задача в Ултра беше убийство.
Джедакая не просто ме научи да убивам.
Нареди ми да убия собствения му брат.
Това е невъзможно.
Истина е.
Значи през всички тези години си ни държал заключени тук долу,
обещавайки ни бъдеще, начин на открием Убежището, а всъщност...
Направих го заради Роджър.
Обещах му, че ще защитавам Утрешните хора.
И го направих.
Ти ги излъга.
Всичко е било лъжа.
- Не всичко. - Не ме докосвай.
Единственото, което поисках от теб, е да бъдеш честен.
Честност?
Как беше честна с мен за това, което се случи със Стивън?
Случи се, защото никога не мога да съм с теб.
Не и напълно.
Сега знам защо.
През цялото време си се криел от мен, Джон.
Часът е 1:18 сутринта. Опит номер 347 от Проекта Танатос.
Приготви се.
Резултатите отново са неубедителни.
Всеки път е едно и също.
Без да се обиждаш, пич, но нищо чудно баща ти да е изперкал.
Тим, може ли да превъртиш накрая, моля.
С удоволствие, Стивън.
И пак е неубедително. По дяволите.
Тим, изключи го.
Не, чакай, чакай. Само секунда.
- Времето ми се изчерпва. - Горе главата, Роджър.
Винаги има и опит номер 458.
Не. Ще трябва да пробваме другия метод.
Шегуваш ли се? Това е самоубийство.
Къде отиваш?
Отивам да се видя с професора.
- Стивън. - Съжалявам, че се появявам така.
Тръгваш си заради мен.
Глупости. Просто търся промяна в гледката.
Много се заседях.
Къде отиваш?
Кой от нас знае накъде се е запътил?
Това му е красивото на живота.
Никога не знаем какво ни чака зад ъгъла.
Нито като личност, нито като вид.
Кой някога е могъл да си представи,
че хора като теб ще се родят от примитивните ни основи.
Ти си много специален млад мъж, Стивън.
Като баща си.
Знаеш, че не мога да стигна до него, като спирам времето по време на телепортация.
Ти и баща ми сте опитвали много пъти. И сте се проваляли.
Видял си записите...
Той казва, че има друг начин да се стигне до Предверието.
А ти отговаряш, че това е самоубийство.
Професоре, баща ми е трябвало първо да умре, нали така?
Това беше само теория, наистина.
Никога не можеш да я докажеш, защото експеримент, който
има само един опит, не е научен метод.
- Не, проработило е. - Моля?
Как, по дяволите, знаеш това?
Проведох експеримента по погрешка. Докато се давех.
Трябва да съм спрял времето без да знам. Видях го.
Стивън...
Възможно е.
Технически, но малко вероятно.
Освен това, баща ти мина през толкова много беди, за да изчезне.
Така че обмисли варианта, че изобщо не иска да бъде намерен.
- Защо? - Стивън, в ход са неща,
които едва ли можеш да осмислиш, момчето ми.
Оо! Не!
Не, не... недей... О, не...
Някой е бил тук с мъртвия ни приятел.
Усещам го.
Стивън?
Какво се е случило?
Убиха го.
Убиха Крик пред очите ми.
Защо им е на Ултра да убиват Крик?
Защото потвърди, че има начин да намерим баща ми.
Баща ти не е в Предверието, Стивън. Мъртъв е.
Какво искаш да кажеш с мъртъв?
Няма смисъл да лъжем повече.
Може ли някой да ми обясни какво става?
- По-късно. - Не е станало, защото е нямало как да стане.
Но има друг начин. Където и да е баща ми,
не можем да стигнем там чрез спиране на времето по време на телепортиране.
Предверието съществува във времевата линия между живота и смъртта.
Какво точно казваш, Стивън?
Е... Ще трябва да ме убиете.
- Не. - Това е лудост.
Бях почти мъртъв, когато го видях. Така стигнах там
и точно това се е случило, когато си го застрелял.
Окей? Било е част от плана на баща ми.
Искал е да го убиеш. Трябвало е да го убиеш,
за да може да спре времето точно в момента на смъртта си.
Всичко, което трябва да направим, е да пресъздадем този момент.
Това е единственият начин да го върна обратно.
А ти си единственият, който може да убива.
Чуй ме, Стивън.
Джедакая ми заповяда да убия баща ти. Нямаше никакъв план.
Роджър не знаеше! Видях го по лицето му. Прочетох го в съзнанието му.
Държах тялото му в ръцете си.
Така че повярвай ми, като ти казвам, че баща ти е мъртъв.
Стивън, това, което си видял, е било сън.
Надявал си се, като всички ни, че Роджър е все още някъде там.
Но това не е истина.
И двамата грешите. Жив е. И се нуждая от помощта ви.
Не става въпрос за мен. А за всички ни. Предверието съществува,
но не можем да отидем там без баща ми.
Причината да ме откриете
беше, за да го намеря.
Така че или вярвате, че съм Избраният, или не.
Кое от двете е, Кара?
- Хей. - Хей.
Какво правиш вкъщи?
- Всичко наред ли е? - Да! Да, всичко е наред.
Знам, че ти казвам малко късно,
но може ли да поканя няколко приятели за вечеря?
Приятели, като други освен Астрид приятели?
Да. Да, мамо, наистина имам приятели. От работа.
Да, разбира се!
Да, ще бъде чудесно.
Но вероятно ще трябва да отидем до магазина,
защото не мисля, че имаме нещо за ядене.
Не.
- Добре, може да поръчаме пица. - Да.
Лука е на тренировка довечера, така че, ако искаш да поръчаме от Ромеро,
сега е моментът.
Но нямаме нищо за пиене, така че нека ти дам пари.
- Не, не искам... - О, хайде, ще е забавно.
Отдавна не си канил приятели тук.
Хей, мога да взема и десерт от Брусардс.
Не, мамо, недей. Благодаря ти. Това е достатъчно.
Така и не ми каза.
Откри ли нещо в кутията с нещата на баща ти?
Не. Беше права. Просто стари боклуци.
Благодаря ти.
Получила си съобщението ми?
Не можех да чакам и минута повече.
Аз също.
Е, откъде познаваш Стивън?
Ами, работим заедно. Кръстосваме гени и какво ли не още.
Не приличаш на научен работник.
А ти не приличаш на гимназистка.
Извинете ме. Ще те отмъкна. Внимавай с този.
Да, разбирам защо.
Весело е.
Приятелите ти са интересни.
- Нали. - Да.
- И всички работят в компанията на чичо ти? - Не.
Помниш ли, когато ми се разсърди заради обитателите на метрото с психични способности?
Да.
Ясно.
И Кара е тук?
Тази, която не е тайно влюбена в теб?
Да. Тя всъщност е с него.
Какво джудже! Не разбирам какво намира в него.
Невероятно!
- Благодаря ти за това. - За нищо.
- Окей, престани да го зяпаш. - Не го...
- Вземи си пица или нещо друго. - Не го зяпах.
Хей.
Не искам да съм любопитна, но имаш ли представа какво става?
Какво имаш предвид?
Стивън и аз сме приятели отдавна
и това събиране не е в негов стил.
Каза, че си умна.
Е, беше хубаво най-накрая да срещна Утрешните хора.
- Мислиш ли, че на мама й хареса? - Да.
Въпреки че аз не се хванах на всичко.
Защо?
Защо изведнъж стана толкова важно
хора от двете страни на живота ти да се срещнат?
Какво става?
Не казвай нищо.
Беше изписано по лицето на Кара.
Кара?
Вие двете ме обсъждате?
Притеснява се за теб, както и аз.
Е, какво става?
Ами...
Ще се опитам да върна татко вкъщи.
Знаеш ли къде е? Как го откри?
Няма значение.
Добре.
Колко време няма да те има?
Не знам.
Ясно. Значи е било парти за довиждане.
Не, не, Астрид. Не е така.
Уплашен си. Нека дойда с теб.
Не можеш да дойдеш там, където отивам.
Но ти обещавам, че ще се върна.
Толкова съжалявам, Морган.
Готово ли е?
Казах ти, че ще се погрижа.
Ако нямаш против, покажи ми.
Поведението ти в последно време ме кара да се съмнявам.
Разрови се. Нямам какво да крия.
Браво.
Но това не те извинява, Джедакая.
Знам, че не можеш да четеш умове,
затова ще ти кажа какво мисля.
Ако не беше племенникът ти, нямаше да съм толкова търпелив с теб.
Имай това предвид, докато го подготвим за основната му цел.
Все още си жива.
Явно съм подценила гаджето ти.
Да, така е.
И как да сме сигурни, че не са те проследили до тук?
Ще трябва да ми повярваш.
Джедакая затегна всички краища.
Инсценирал е убийството ти?
Признавам си, той е зъл гений.
Какво става? Къде са всички?
Приготвяме се да убием Стивън.
Не питай.
Ще го изиграя адвокат на дявола,
но, ако Стивън греши, ще си убил двама Избрани.
Подай ми фенобарбитала.
Той има право.
Вижте. Каквото и да се случи, е за моя сметка.
Само ми обещай да се погрижиш за майка ми и брат ми.
Затова ли ни покани у вас?
Просто не искам да си помисли, че съм ги изоставил.
Като баща ми.
Искаш да й кажа истината? За теб, за баща ти, за целия ни вид?
Каквото е необходимо, за да ги опазиш.
Готов ли си? Преговори ли плана?
Ще го инжектирам с по доза на определено време,
за да забавя сърдечния му ритъм, докато даде права линия.
Доста просто всъщност.
Ще те свържа към Тим, за да следи жизнените ти показатели.
Мога ли да те помоля за услуга?
В случай че нещата не потръгнат добре.
Последно желание и признание?
Престани да мъчиш Джон, моля те.
Какво значение има за теб?
Нашият вид се държи на косъм.
И когато двамата сте скарани, всички ставаме уязвими.
Виж, не че искам да ви виждам заедно,
но той те обича, Кара.
Затова не е могъл да ти каже истината.
Ако трябва да съм честен, не знам дали и аз бих могъл.
Това оборудване за инструменти ли е?
Как вървим, Тим?
Онлайн ще наблюдаваме жизнените показатели на Стивън.
Но, ако ми позволите да посоча неразумността в този план....
Просто ми дай точното време на мозъчната смърт,
за да му инжектирам епинефрин.
Готов ли си, Стивън?
Да го направим.
Ще съм в главата ти през цялото време.
Прекарах 6 години, опитвайки се да изкупя вината си, че убих баща ти.
Способността, която имаш, може и да е зло, но днес е дар.
- Пулс? - 50...40...30...
Кръвното налягане е 80/60 и продължава да пада.
Към края е. Пулсът изчезва.
Вече не го отчитам.
10 секунди преди да изгуби съзнание.
Направи го сега, Стивън. Ако искаш да спреш времето, имаш 10 секунди.
Стана ли? Направи ли го?
Не знам.
Не мога да го достигна телепатично.
Сякаш изобщо не е там.
Колко време имаме, за да го върнем?
Имате само една минута преди да започне мозъчно увреждане.
40 секунди.
Стивън? Стивън, чуваш ли ме ?
30 секунди.
Давам му епинефрин, връщам го обратно.
Не още.
Това е каквото искаше. Не още.
20 секунди.
Връщам го обратно.
Нищо не се случва.
10 секунди.
Хайде, Стивън. Хайде, върни се при нас.
Няма да те оставя да умреш.
Нямате повече време. Сега е моментът.
Умолявам те, Стивън. Не ни изоставяй.
Не знам дали можем да се справим без теб.
Трябва да се върнеш. Моля те.
Какво стана?
Видях го.
Трябва да намерим тялото на баща ми.