Досега в "Сибир"...
Айрийн не е тук!
Айрийн!
Милиън го няма вътре.
Каза, че добре си го вързал!
Къде е предавателят?
Какво?
Къде е маякът?
Май трябва да си останем тук.
Насам.
Хиляда процента ли си сигурен? Защото аз нямам и идея.
Чакайте малко! Чакайте! Оу, оу, оу. О!
- Какво? - Натали!
Това е Натали.
Не!
Няма да я оставя.
Аз мога да остана да й помогна да погребе Натали,
вие продължавайте да търсите Айрийн.
Страхувам се, че може да убия всички ни.
- О, Бо... - Джони!
- О, Боже! - Джони!
Ани, трябва да вървим.
Хайде!
Естер! Ани!
Сабина, мисля, че се загубихме.
Не знам, дали ще успеем да се върнем.
Ей, сърцето ти беше спряло.
Като бях горе, видях сграда или нещо такова.
Хей!
Табелата - пише, че е руска научно-изследователска станция.
Защо няма никого тук?
Ехо?
Има ли някого там? Ехо?
Само вятърът.
Какво беше?
Просто вятърът.
Сам, намерих якета.
О! Благодаря ти, братле!
М-хм.
- Благодаря ти много. - Да.
Да.
- Ето ти. - Благодаря ти, кукло.
Хора, няма ток.
Не трябва ли да има телефон някъде тук?
- А-аа... - Знаеш ли?
Съмнявам се, човече. Това място е толкова отдалечено.
Как са се свързвали с други хора?
Бих казал, да потърсим радио.
Има ли радио?
Дори не е включено.
Не е свързано.
Трябва да намерим радио.
Хора, вие добре ли сте?
Наздраве!
Аз ще остана с него.
- Да вървим! - Да идем да проверим.
О, мамка му!
Добре ли си, пич?
Ей, запали лампата.
Светни лампата. Лампата ти.
Твоята лампа. Да.
О-о!
Мислиш ли, че ще можем да го изкараме оттук, или...? - Внимавай!
О! Да.
Не знам.
- Първо да намерим радио. - Да.
Да ги караме едно по едно.
Елате насам, хора!
- Дай камерата.. - Ей, светлина. Светлина.
Фенерче! Гледай, пич!
Чудно!
Страхотно!
- Виждаш ли радио? - Не.
Това е охранителна зала.
Защо нямат радио в охранителната зала?
Защото не е... Това е стаята на охраната.
А! Джони, има друга врата.
- А? - Ей там има друга врата.
Защо е заключена?
Сигурно вътре има нещо,
което хората не трябва да виждат.
Може Сам да може да прочете това.
Шшт!
Естер! Ани!
Нико, те на са тук.
- Няма ги. - Трябваше да са дошли вече.
- Няма ги. - Тогава да продължаваме да ги търсим.
Не! Първо трябва да се защит...
Влизай вътре! Бързо! Влизай вътре! Влизай, влизай.
Те са отвън. Знаят, че сме тук.
Кой е там отвън?
- Не знам. - Какво видя?
Аз...Чакай, чакай, чакай.
Единственият начин да се справим... Трябва да намерим пушката.
- Вече я търсихме пушката. - Трябва да...
Знам. Трябва да... Шт!
Тихо. Тихо, тихо.
Милиън! Къде беше?
Те я отведоха.
Синхронизация и коркции n17t01 www.addic7ed.com
Ей!
- Намерили сте фенерчета. - Да.
Само че още не сме намерили радио.
- Да сте виждали някакви ключове? - Не.
Там има заключени врати.
- Не. - Ще идем да проверим и в другата сграда. Няма ли?
- Не, не сме намирали ключове. - Добре.
- Намерих още едно фенерче. - Какво търсите още?
Радиопредавател. Трябва да го намерим.
Нали няма ток? Какво ще го правите?
Тя е права. Няма ток.
- Как ще работим с радиото без ток? - Ще има батерия. Всичко е наред.
- Така ли? - Да.
- Добре. - Трябва да има.
Ти ще дойдеш ли?
Не, ще остана със Сам.
Сигурна ли си? Ще се оправиш ли?
Да.
- Да вървим. - Да.
Внимавайте, момчета.
Те ме гонеха.
Кой те гонеше?
Не знам, кои са те. Бях насред гората,
опитвах да се крия зад дърветата. Замръзвах.
- И не знаех, какво да правя. - Видя ли Естер и Ани?
- Не. - Ами Айрийн?
Какво стана с Айрийн?
Те я взеха. Казах ви го 150 пъти.
- Те я взеха. - Кои са "те"?
Удари ме! Удари ме! Давай!
Удари ме в лицето!
- Защо не го правиш? - Погледни ме!
Говори на мен. Говори с мен. Ти защо я отведе?
Той така ми каза.
- Кой? Кой ти каза... - Той.
Кой "Той", Милян? Не те разбирам. Кой?
Това е...
Гласът, който чувам в главата си.
- Гласът ми каза... - Гласът ти каза, да отведеш Айрийн, а?
Може ли да спреш да говориш, ако обичаш?
Той ми казва, какво да правя.
Той ми каза, че, ако я отведа в гората,
тя ще се оправи. Затова я отведох.
Трябваше да го направя.
- Заведох я в гората... - Добре, забави малко.
И стоях до нея
и забелязах стотици отпечатъци от стъпки
навсякъде наоколо.
И чувах звуци, все по-близо и по-близо до нас.
Но не можех нищо да видя,
защото навсякъде имаше мъгла.
Просто ги усетих навсякъде,
всичките...имаше много от тях...
идваха все по-близо и по-близо. Обкръжиха ни.
И затова избягах.
Просто си я оставил там?
Нямах избор.
Те идват и за нас, хора.
Ще ни докопат.
Един по един.
Да счупим ли един?
- А? - Един от тези прозорци.
Да идем да видим верандата.
Няма нужда да се катерим толкова високо.
Да, дай този.
- Ще задържиш ли това? - Добре.
- Момчета... - Боже!
Намерих някакви ключове в джоба си.
- Така ли? - Да.
- Ето.
Да...
- Добре... - О, Боже!
Мислиш, че е долната ключалка?
Не. Мисля, че е тази.
Имам странно предчувствие.
Защо? Какво имаш предвид?
Всичко е наред.
Не знам.
Всичко ще е наред, Джойс.
Бързо стана.
О, Боже, вони!
Ключът на лампата не работи.
Какво е това място?
Не знам.
Сам каза, че е нещо като изследователски център.
- Даниел! - Съжалявам. Съжалявам.
- Съжалявам. - Какво е това "Съжалявам"!
Да пробваме с ключовете тук.
Ключовете?
Да, Даниел, ела.
- Какво? - Това ли е?
- Мисля, че го намерих. - Това ли е?
Да.
Добре.
Исусе, това нещо е...
- Как да го включим? - ...антично.
Добре, обади се на някого, Даниел!
Даниел, работи ли или не?
На знам.
Нищо не виждам... Дръж.
Чакай да поогледам.
Виж дали има някакви жици някъде.
Пич, това нещо е на 80 години.
Няма батерии.
Мислех че...Радиото трябваше да има батерии.
На това ще му трябва мощен източник, за да го захрани.
- Значи не работи? - Е, трябва ни ток.
- Мамка му! - Добре, да се махаме оттук, момчета! Хайде. Да вървим!
- О, Боже!
Какво е станало тук?
Изглежда като грабеж.
Джойс.
- Това капсула от куршум ли е? - Да.
Защо има куршуми?
Къде е Джони?
Джони!
Хора, цялата стая е със следи от куршуми.
О, Боже! А-а-а!
- Какво? Какво има? - Какво?
Мамка му!
Прострелян ли е? Джони...
- Стой назад. Стой назад. - Мъртъв ли е? Мъртъв ли е?
Момчета, мисля, че трябва да се махаме оттук.
Трябва да се върнем при Сам. Дайте да се върнем.
- Чакай да проверя това. - Да, ще се върнем. Ще се върнем.
Чакай малко.
Джони, намерих прекъсвач.
- Така ли? - Да.
Включи го.
Какво...
- Какво се е случило? - Джойс, стой там!
- Какво има там? - Не идвай тук!
Трябва да се махаме оттук, ясно?
- Какво има там? - Просто си тръгваме. Нищо.
- Какво има там? - Да си вървим! - Какво видя?
Трябва да опитаме отново. Това е единственият ни шанс.
Ако не намерим пушката, нямаме никакви шансове.
Дори и да е там някъде,
как ще я намерим в гората сега, а?
Знам. Тъмно е като в рог.
Предполагам, единственото нещо, което можем да направим,
е да опитаме да се защитим.
Трябва да запалим огън или нещо такова.
Защото, ако там има нещо, огънят ще го държи далеч.
Трябват ни факли.
- Как да направим... - Пояс от факли около лагера.
Ако се доближи животно, ще стои надалеч,
а ако са хора, ще ги видим, преди те да видят нас.
Това няма да помогне.
Не е човек.
Нито животно.
Каквото и да правим тази нощ, сме мъртви.
Добре, кажете ми за телата.
Хайде...
Хайде да не говорим за мъртъвци точно сега.
Да си починем малко. Трябва да се възстановим.
Нямаме време да почиваме.
Трябва да се спасим.
Даниел, кажи ми за онзи прекъсвач.
Няма нищо за казване. Той...
Проработи за секунда и после прекъсна.
Добре.
Добре, тук някъде трябва да има такъв прекъсвач.
Имало е в онази сграда,
вероятно има и в тази, нали?
Да се поразходим.
Имаш ли фенерче?
Отиваме ли на лов за риба?
- Окей. - Да вървим.
Трябва да барикадираме вратата.
Мислиш ли, че това ще даде резултат?
Трябва.
Те ни наблюдават.
Боже мой!
Толкова са близо.
Брат, ако нямаш нищо конструктивно за казване,
тогава млъквай, по дяволите!
- Не ме страх от теб, Нико. - Сериозно говоря.
Страхувам се единствено от онова, което е навън.
Сабина, сигурно ли е така? А?
Сам, не го споменах,
но, ако радиото е в другата сграда,
а ние имаме ток тук,
това няма да ни помогне.
Добре, просто ще го донесем, ще го вържем тук.
Това е от Втората световна.
Сигурно тежи няколкостотин фунта.
Това нещо е огромно, Сам.
Какво беше това?
- А? - Не знам.
Виждаш ли нещо?
Ъ-ъ.
Сигурно е просто плъх.
Не обичам плъхове.
Мисля, че попаднах на нещо.
Оу!
Това не беше вятъра. Какво беше това?
Не знам.
- А? - Не знам.
Какво правиш?
Ехо?
Пише "Лаборатория".
Има катинар. Забрави. Хайде.
Аз имам ключове. Имам ключове.
Не мога да повярвам, че правим това.
Даниел. Даниел?
Тук има много ключове.
Да вървим.
Сабина, вече гледахме това.
Тогава не го видяхме.
Това е същата карта.
Нещо друго е. Не е толкова просто.
Сабина, всичко, което трябва да правим, е да следваме посоките.
- Има Х. Момчетата трябва да са били там. - Просто...
Губим си времето.
Защо продължаващ да четеш тази проклета книга?
Защото си е моя и ще си правя каквото си искам с нея.
А, сега разбираш руски, така ли?
Не ми трябва да разбирам.
И какво трябва да значи това?
Приятели ли сме вече?
Ако искаш да седнем на по кафе и да обсъдим съдържанието на книгата ми?
- Не, не сме приятели. - Нико.
- Какво? Какво? Какво ще направиш? - Предупреждавам те.
- Върни ме това веднага. - Направи нещо, де! Направи нещо!
Спрете. Спрете. Спрете. Спрете.
Спрете! Елате тук! Елате тук!
Елате. Мисля, че схванах. Гледайте!
Вижте! Вижте, вижте, вижте!
Ние сме тук. В бунгалото на жените.
Това е мъжкото бунгало.
Сгъваш картата...
Стрелката сочи мъжкото бунгалото.
- Е, и? - Пушката е в мъжкото бунгало.
- Сабина, вече гледахме там. - То е... - Не, разбрах. Чакай!
- Трябва да проверя. - Гледахме навсякъде.
- Губим си вре... - Трябва да проверим. Нещо сме пропуснали.
Задръж!
Да, но, Сабина, щяхме вече да сме я намерили.
Шшт! Тихо! Шшт. Шшт!
Какво има?
Бягайте!
Знаех си. Знаех си!
- Милян, хайде! - Влизай, Милян!
- Бягай, Милиян! - Хайде! Бързо!
Ставай! Влизай вътре! Бързо!
Влизай! Заключи вратата!
Залостете вратата! Пазете прозорците!
Някъде тук.
Свали камерата и търси!
Хайде!
Знам, че е някъде тук!
Хайде. Хайде. Хайде.
Хайде!
Казвам ти, Сабина, не е тук.
Спусни го!
- Чакайте! Чакайте! - О, Боже! О, Боже!
Чакайте!
Намерих я!
- Пази вратата! Пази вратата! - Какво?
- Намерих я! - Хайде, извади я!
- О! О! О! О! - Стената е двойна!
Била е точно до леглото ми!
Взе ли я?
Мръдни се!
Отвори вратата! Отвори тази врата!
Свали го!
Махни се!
Затвори вратата!
Милян, гледай през този прозорец!
Нико, гледай през онзи!
Кажете ми, ако видите движение!
- Виждаш ли нещо? - Шшт!
Мълчете!
Дани, защо влязохме тук?
Просто да намерим шалтера и излизаме.
Гледам навсякъде. Не виждам никакви шалтери.
Какво по дяволите правим тук, Даниел?
- Защо ме вкара тук? - Заради прекъсвача.
- Търсим шалтери. - Да.
Какво, по дяволите, са правели с всичките тези животни?
Всичките са мутанти.
Правели са някакви експерименти тук, Даниел.
Не бих искал да съм част от нечий експеримент.
Това...това изобщо ли не те притеснява?
- Добре, давай. - А?
Уоу.
- Какво, по дяволите, е това? - Не знам.
Било е одрано.
Давай, търси прекъсвача.
- Не разбирам. - Не прави така!
- Какво, по дяволите, е това? - Всичките са мъртви.
Мъртви?
Мамка му, какво е това?
Вътре има нещо.
- Какво правиш? - Ще проверя.
Какво...Чакай малко! Задръж малко!
В клетка е.
Даниел...
Откъде знаеш, че няма да излезе от клетката?
Не знам.
Света Дево, птица!
Сокол.
- Сокол? - Да.
За какъв дявол тук има сокол?
На знам. За какъв дявол ги има всичките тези неща тук?
Това е единственото нещо тук, което изглежда нормално.
Сам, ела...
Какво...
Какво има?
Атомни часовници.
Не ме вълнуват часовници.
Гледай всичките шантави работи тука,
ти се захласваш по някакви часовници. Давай да се махаме! Хайде.
Не са синхронизирани!
Хайде по-късно да ми го обясниш.
Точно сега не ми се говори за това.
- Какво става, момчета? Какви бяха тези странни шумове? - Привет.
- А? - Какво?
Тия шумове. Какви бяха?
Виждал ли си някога изроди, като си ходил на цирк?
Не.
- Е, ние току що видяхме. - Какво?
Там имаше един сокол.
Всъщност, имаше и атомни часовници.
Атомен часовник? Какво, по дяволите, е това?
Няма да се задълбочавам. Вече пробвах да обясня на Сам.
Така и не схванах смисъла.
Добре, намерихте ли шалтера? Искам да кажа....
Няма как да сме свързани в мрежа тук, прекалено далече сме, не мислите ли?
Мисля, че токът трябва да идва от
някакъв генератор.
- Добре. - Намерим ли генератора, ще подкараме всичко...
Къде може да е?
- Какво казваш? - Къде може да го държат?
Определено е някъде отвън, няма да е вътре.
Хлапето не се отказва лесно.
Виждам.
- Аз ще ида. - Не, не.
Работил съм с генератори. Знам, за какво става въпрос.
Ти остани с нея.
Добре. Как изглежда един генератор?
Ами...мотор в нещо като мелтана кутия,
някакъв контейнер...
Да видим в онези неща.
Добре. Аз ще проверя там.
Това ли е?
Май е това.
Чакай малко.
Мдам. Това е нашият генератор.
Изглежда на сто години.
Как ще го включим?
Това е резервоярът...
Това е централният шалтер.
Да видим.
Добре. Празен е.
Трябва ни гориво.
Виж, има...
- Има изходящ шланг. - Добре.
- Значи...ще ни трябва някаква туба.
Ъ-ъ, тези различни ли са?
А?
Мисля, че тези двете са различни.
А...мдам. Различни са.
А-а...това е нафта.
Това е бензин. Това ни трябва.
Трябва ни бензин.
Сигурен ли си?
Как излиза това...
- Уу! - Добре, сложи го долу. Ще подържиш ли?
- Добре. - Дай малко светлина.
Добре. Ето тук.
Да, това трябва да стане.
Да го пробваме ли?
Дай му малко време.
Добре. Стъпките са две.
Първо натискам този ключ.
Добре.
О! Това трябва да е хубаво?
- Това е много добре. - Добре ли е, Сам?
О, да!
Прекрасно! Готов ли си?
- Да. - Това е нищо...
Света Богородице!
- У-у-у! - Йу-хуу!
О!
У-у-у! У-ху-ху-ху-хуу!
У-у-у!
Добре ли си, Сабина?
Искаш ли да се сменим?
Не.
Надявам се Айрийн да е добре.
О, Боже!
Момчета, как го пуснахте? А?
- Къде намерихте... - Навън е. Навън.
И как ще го... Как ще го включим?
- Това там е модулатора. - Ехо?
- Има напрежение. - Джони, мислиш ли, че е заглушен?
- Аз...не знам, дали може да бъде заглушено - Трябва да чуем нещо.
- Ти току що...- Не знам. - Не е заглушено. Не е заглушено.
Има напрежение. Зная го.
- Трябва да намерим работеща честота и...- И тогава какво?
Не е това. Нямаме сигнал.
- Добре. Тогава... - Няма сигнал. Има напрежение.
- Виж, включено е. - Ехо? Ехо?
Добре, върти бутоните
и все ще намерим някакъв сигнал.
- Виж...Потърси... - Хора, знам, къде е проблемът.
Знам, какъв е проблемът. Хей! Знам, какъв е проблемът.
- Добре. - Какъв е?
- Какво? - О, Боже!
Това е предавателят.
Какво е причинило това?
Какво се е случило?
Може ли...може ли да е бил вятърът?
Вятърът? Сам! Погледни това.
Няма начин вятърът да направи това.
- Момчета, ще се прибирам. Студено е. - Но защо?
Защо някой ще прави това?
Искам всички да знаете, че аз не съм луд.
Има нещо в тези гори.
Не знам, защо Сабина и Нико
пренебрегват това, което им казвам.
Те не ми вярват.
Не очаквам да го разберат,
но те знаят, че там, навън, има нещо неестествено.
Те са виждали странните следи,
чували са звуците толкова пъти.
И пак не ми вярват.
Тъй че, каквото и да стане, искам всички да знаете,
че не съм луд.
Днес се опитваме да свършим някои неща.
А-а, опитваме се да намерим начин да се измъкнем оттук.
А-а, да, Даниел е в другата сграда.
Опитва се да...да подкара компютъра.
И може и да успеем да пратим някои имейли
или да се обадим на някого по интернет.
О, Боже!
Вони.
Разгада ли го това нещо?
Ще се пробвам.
Ужасно е повредено.
Така ли?
Да. И все пак, мисля, че ще го подкарам.
Трябват ли ти някакви инструменти. Имаш ли си всичко?
Да, човек, ще се оправя.
Искам да кажа...
Уф, човек, това ще отнеме време.
Ей, Даниел. Ела!
Ела тук! Виж това!
Добре.
Човек, това е карта.
Виждам.
Ако сега сме тук,
значи...трябва да сме обикаляли в кръгове.
Това град ли е?
Град е, мамка му!
Не е далече. Колко далеч е това?
- Близо изглежда. - Може да успеем да стегнем пеш.
Май си прав.
Няма да можем да вървим дотам.
Защо?
На около 200 км е.
Това колко мили са?
Около 124.
Нямам представа, къде са те,
и дали ще се върнат с помощ или не. Просто...
Не знам.
Тази първа чаша кафе имаше отвратителен вкус.
И все пак беше най-вкусното кафе,
което някога съм пил в живота си.
Звучи малко сюрреалистично.
Намираме се на това място по средата на нищото,
надявайки се, че ще успеем...
да стигнем до Айрийн и останалите, преди да е станало твърде късно.
Знам, че те имат малко храна,
която остана от лагера на продуцентите.
Момичетата изчезнаха.
И сигурно...
Не знам. Може би вече са мъртви?
Мисля си за семейството ми.
За брат ми.
Откакто нещата са влошиха, започнах да се питам,
дали някога ще се прибера вкъщи.
Всичко, което се случи...
нали, причината сега де сме живи,
си беше чистият късмет.
В лагера те имат покрив над главата си,
но не знам Айрийн дали ще се справи...
ако някой не се появи скоро.
Какво става? Какво правиш?
Просто се опитвах да чета вестника.
- Така ли? - Да, малко е...
Малко ми е труден.
Ти какво правиш?
Бях досега с Даниел.
Още е в онази стая, работи.
Не знам, как се оправя.
Там е отвратително.
Да, сигурно не е лесно.
Но той ще се оправи... Той е умно дете.
Ще намери начин.
Както и да е, виждал ли си Джойс?
- М? - Виждал ли си Джойс?
Да, преди около час.
В спалните помещения. Занесох й кафе.
- М-хм. - Да.
Добре.
Джойс?
Не, не мисля!
Хора, умирам от глад.
Няма ли някаква храна тук?
Всички сме гладни. Няма нищо.
- Навън е чисто. - Не можем да останем тук.
Засега е чисто. Можем да пробваме.
Чухте ли това?
Чакайте!
Това е самолет! Това е самолет!
- Дай да изляза. - О!
Хей!
- Хей! - Хей!
- Насам!
Може да се върнат.
Да, да. А ние направо ще им избодем очите!
Ако е било спасителния отряд, защо...
Не, това бяха изтребители. Те не могат да ни видят.
Няма да ни видят.
- Не е спасителен отряд. - Естествено, че не е. Намираме се насред нищото.
И какво ще правим?
Може пък и да се върнат.
- Да влизаме вътре. - Трябва ни някакъв сигнал.
- Сигнал... S.O.S сигнал. - И с какво ще сигнализираме?
Как мислиш да го направиш?
- Да се изпишкаш на снега? - Със стебла от дървета.
Така че, ако се върнат, да могат да ни видят.
Продължавам да си мисля за Айрийн и другите.
Ами ако загинат заради това, че не сме успели да намерим помощ навреме?
Не съм герой
Защо се опитвам да бъда?
Не е ли малко раничко за това?
Не, сър.
М-хм.
Става ли?
М-хм.
Искаш ли?
Не. Не пия.
Знаеш ли, а-а...
има град, не много далеч оттук.
Мм?
С Даниел видяхме една карта.
Няколкостотин километра.
Мислех си, а-а, дали да не идем в гаража
да пробваме да покараме онова коте.
Ще трябва да намерим ключовете.
Провери ли стартера?
Не.
Тц. Не са тук.
- Няма ги? - Не.
Провери... виж отдолу!
Нямаме късмет.
Направи ми услуга! Отвори...отвори този капак.
А? Мислиш, че ключовете
може да са тук вътре или какво?
Мисля си, че може...
Откъде знаеш, как се прави това?
Като бях младок,
не си купувах коли, взимах си ги.
Дай да погледна.
Добре.
Как е кракът ти?
Благодарение на теб, все още имам такъв.
Така и не ти благодарих за това, че ми спаси живота.
Да видим...да огледаме за някакви инструменти.
Аха. С какво мога да помогна?
Гаечни ключове. Всичко, което можеш да вземеш ръце.
- Добре. - Телове някакви.
Милян!
Какво гледаш?
- Нищо. - Ела тук и ми помогни!
Какво гледаше?
Нищо.
Добре. Бутни това!
Бутай!
Бутам.
Добре. Можеш ли да го вдигнеш? Ще можеш ли да го носиш?
По-лесно ли ще ти е?
Пич, не е тежко. Повдигни го!
- Може ли да спреш да говориш, ако обичаш? - Шшт!
Опитвам се да ти помагам.
- Да ми помагаш ли? Ти ми пречиш. Вдигни го! - Знаеш ли какво?
Защо не си го направиш сам?
И спри да ми казваш, какво да правя. Ти не си шефът тук.
- Ясно? - Ти сериозно ли?
Направи си го сам!
Ще ти е по-лесно.
- Сабина. - Ах!
- Ще дадеш ли една ръка? - Гладен съм!
Нямам време да се занимавам с тоя.
Разгледа ли около факлите?
Да.
Да? Не видя ли, че има същите отпечатъци?
Знам, Нико. Давай натам.
Надявам се сигналът да проработи. Дай да го направим.
Добре.
О, Боже!
Съжалявам!
Чувствах се толкова зле
да ограбвам мъртвец.
Но нямахме обувки, нямахме нищо.
Не се чувствам в безопасност.
Толкова много искам да си ида вкъщи!
Странно е. Въпреки че това вече не е игра
и един вид - заедно се пържим на един огън,
заедно се опитваме да оцелеем.
И все още всеки си е сам за себе си.
В живота си имаме толкова амбиции
и толкова...неща, които искаме да свършим,
че забравяме да спрем и да поемем дъх,
и да се насладим на мига.
Трябваше да се радвам повече на онези малки моменти,
които сега толкова много ми липсват.
Светът не е само черно и бяло.
Трябва да има някакъв замисъл зад всичко.
Нищо тук не се случва случайно.
Има някаква причина да се случва всичко.
Наистина вярвам в това.
Хора, вие вярвате ли в синхроничността?
Нали разбирате, случайности, предопределеност?
- Защо се случват нещата? - Да. Естествено.
Как в началото на шоуто
онова...момичето-викинг и другият младеж,
бяха изключени,
а можеше сега да са тук.
Но те не са тук, ние сме тук.
След дъжд качулка.
Да. Така е.
Това, което се опитвам да намекна...
цялото това нещо - как една съвсем малка промяна
може да преобърне всичко.
Аз не трябваше да съм тук.
Ако Естер не беше извадила онова флагче
и те не се бяха изгубили,
аз щях да съм изхвърленият от шоуто,
защото аз съм най-бавният бегач.
Така че аз не трябваше да съм тук.
Ще я убия.
Хора, компютърът работи.
- Какво? - Да.
Не може да бъде!
Добре.
Пуснах няколко диагностични теста, сканирах портовете.
Някой не е искал да видим...
- Защо не даваш по същество? -...какво има на този компютър.
Давай по същество.
След като ги премина, вижте какво намерих.
Какво е това?
Това, а-а...
са кадри от... експедицията през 1927.
Това е...виждате ли този мъж тук?
Това е Леонид Кулик.
Това не е ли мъжът
от...от дневника на Милян?
Да.
Те, а-а, търсят някакво място,
където изчезнали цяла група хора.
Ту...Ту...Тунгуска.
Чакай! Ей! Това са... това са дърветата, които видяхме,
като бяхме горе на хребета. - Да.
Какво е причинило това?
Така и не са открили причината.
Не знам.
Сабина!
Намерих нещо. Ела! Искам да ти покажа.
Какво?
О, ще ти хареса! Ела!
Гледай!
- Какво е това? - Хайде, влез! Давай! Кажи ни, какво е това?
Хм?
Не е това, което изглежда.
Ще му помогна. Всъщност това е храна,
която е пазел тук за собствения си задник,
докато ние гладувахме... Така ли е?
Не я държах за себе си.
- Щях да дам и на вас. - А-ха. Щял си да ни дадеш!
Щял си да я разпределиш,
но си си я скрил точно до леглото,
в тази кутия,
а ние питахме, дали има някаква храна,
и ти казваше "не". Не е ли така?
- Повярвайте ми, аз... - Отвращаваш ме.
Изнасяш ни разни морални проповеди
за това, как трябвало да се грижим един за друг,
как трябвало да делим и споделяме,
а ти самият правиш това?
Това е храната, която Джони открадна от бараката.
Не си нищо повече от хулиган, човече.
- Това не е... - Махни се от пътя ми.
- Върни това! - А, да, бе!
- Сабина, трябва да ми повярваш! - Мм...
Аз нямаше...Не я пазех за себе си.
- Ще дам и на теб. - Как можа да направиш това?
- О, не ти. Не ти. - Моля те, Сабина. Моля те!
Хора!
- Какво? Какво има пак, Милян? Какво? - Излезте веднага!
Уморих се от това л--но!
превод biboshka
Предстои в "Сибир"
само по NBC.
Следващият понеделник.
Следващия път, в който излезем там, сме мъртви.
Остават само два епизода...
Защо ни взимате?
Това пътят към спасението ли е или мястото, от което няма връщане?
- Айрийн - Хора, вие сте тук.
"Сибир" по NBC.
Следващият понеденик.