Досега в "Дневниците на вампира" ...
Изключи ги.
Тя е безмилостна без човечността си.
Е, какво ще правим? - Ще я заключим.
Ще направим живота й истински ад.
Бях в Ню Орлиънс, опитвайки се да намеря информация
за истинските си родители.
Виждал съм този знак само на още няколко души,
все на един и същи клан върколаци
които преди живееха в Луизиана.
Какво те кара да мислиш, че ще пощадя твоята скъпа Катерина?
Ще я пощадиш, защото аз те моля.
Като твой единствен жив брат,
те моля да ми дадеш тази възможност да обичам.
Катрин: Клаус, ти отказа да ми върнеш свободата ми.
В замяна аз имам едно последно предложение за теб.
В Ню Орлиънс има вещица, на име Джейн-Ан Девъроу,
която планира нещо срещу теб. Открий я.
(диша тежко)
Деймън: Това е най-спокойният изсушаващ се вампир, който съм виждал.
Помня, когато ти ме затвори да гладувам за три дни.
Щях да плача в краката ти за портокалова коричка.
Виж, тя няма да се моли за кръв.
Молбите означават отчаяние.
Чувства. Тя все още няма човещина.
Колко гладна трябва да се чувства преди ние да можем
да набутаме някакви чувства обратно в нея?
Явно много по-гладна, отколкото е сега.
А ние какво ще правим през това време?
Може би ще мога да осигуря малко вълнение.
Катрин.
Единственият. Отчасти.
Е, кога ще е партито завръщането ми у дома?
Я виж кой най-накрая е станал смел.
Последният път, когато проверих, Клаус още планираше смъртта ти.
Е, това вече няма значение,
защото Клаус си отиде.
Чакай. Как така си е отишъл?
Нека просто кажем, че вълчицата Хейли
се оказа нещото, от което се нуждаем,
за да разкараме Клаус от животите ни завинаги.
Ню Орлиънс
Идваш за трети път тази седмица.
Луда съм по супата от бамя, Джейн-Анн.
Старите жени от девети квартал казват, че сестра ми Софи
влага част от душата си във всяко ястие.
Разпитах из квартала за семейството ми.
И? - Нищо. Нула.
Не мога да намеря дори един човек, който ги помни.
Защото, Хейли, хора като теб са били изгонени от тук преди години.
Какво значи "хора като мен"?
Покрай реката, те наричат върколаците
Ру-Га-Ру.
Ако отидеш там,
Ще намериш това, което търсиш.
Пази се.
Това е последното място, на което би искала да отидеш.
Не го прави. Моля те.
Ами ако греша за нея?
Това е най-красивото у теб. Ти никога не грешиш.
Тя е единственият начин да се доберем до Клаус.
Софи: Не може ли някой друг да направи магията?
Кой? Половината от вещиците не ти вярват.
Другите са прекалено уплашени.
Защото знаят, че ще ни заловят, Джейн-Ан.
Нямаме друг избор, Софи.
Сега тръгвай. Знаеш какво трябва да направиш.
Какво по...
Шегуваш ли се?!
[Дрезгав французин]
[Набиране по телефона]
Здравейте , търся влекач .
[Бръмчене]
[Скърцане]Аах!
[Скърцането спира]
[Удари]
[Тупване]
Sync & corrections by Rafael UPD www.addic7ed.com/
Добре дошли в тъмната част на Ню Орлиънс,
свръхестествена площадка за игри,
където живите лесно се губят,
а мъртвите остават, за да си поиграят.
[Свири музика]
Ребека: Ню Орлиънс?
Какво по дяволите прави Клаус там?
Очевидно там има вещици, които заговорничат срещу него.
Познавайки брат ни,
това е мисия, целяща да ги накара да замълчат и да ги заколи.
[Свири музика]
Е, вещиците от Френския квартал
не са толкова много, че да бъде сериозно.
Не смяташ, че са намерили начин
да го убият веднъж завинаги, нали?
Ребека, в името на семейството ни,
може да опиташ да намалиш радостта си.
Какво семейство?
Ние сме трима недоверчиви познати, които случайно са от една кръвна линия.
Аз лично се надявам, че са намерили начин
да накарат това изменническо копеле да изгние.
Добър ден. Време за още едно?
Нямам какво да ти кажа.
Това не е много любезно, не мислиш ли?
Дори не ме познаваш.
Знам какво си.
Наполовина вампир, наполовина звяр.
Ти си хибридът.
Всъщност съм Древния хибрид,
но това е дълга история.
Какво правиш?
Да разбера кой планира ход срещу брат ни
и после...
Или ще ги спра,
или ще им помогна.
Зависи от настроението ми.
Търся една вещица.
Може би ти ще ми помогнеш да я намеря.
Джейн-Ан Девъроу.
Съжалявам. Не я познавам.
Но това е измислица, нали?
Виждаш ли... Знам
че ти си истинската вещица сред всички позьори.
Така че спри с измислиците.
Имам лош нрав.
Вещиците не говорят извън училището в квартала.
Вампирът няма да го позволи.
Това са правилата.
Аз не нарушавам правилата на Марсел.
Правилата на Марсел?
Къде се предполага, че мога да намеря Марсел?
[Свири музика]
Благодаря.
[Тълпата ликува]
[Музиката спира]
Клаус.
Марсел.
Сигурно минаха 100 години от онази ужасна случка
с баща ти.
Толкова време ли мина?
Доколкото помня, той те накара да избягаш от града
и остави следа от мъртви вампири по пътя си.
И все пак ти си имал късмет да оцеееш.
Опасявам се, че наскоро превърнах баща ми в пепел.
Ако знаеш, че ще се върнеш в града,
ако ми бяха казали...
Какво, Марсел?
Какво щеше да направиш?
Щях да организирам парад в твоя чест.
[Кикотене]
Никлаус Майкълсън.
Моят ментор, моят спасител, моят създател.
Да ти вземем питие.
Радвам се да те видя. - Радвам се, че съм у дома.
Само моля те, кажи ми, че сегашното състояние на улица "Бурбонска"
не е твое дело.
Нещо трябва
да привлича туристите или ще останем гладни.
Виждам, че приятелите ти могат да се разхождат на слънце.
Да, да, споделих тайната
на твоя пръстен с няколко приятелчета.
Но само с най-доверените ми.
Семейството.
Кажи ми...
Как намери вещица, готова да направи пръстени за дневна светлина?
Въртя тукашните вещици на малкия си пръст.
Така ли?
Търся една вещица на име Джейн-Ан Девъроу.
Има сметки за уреждане с мен. -Търсиш Джейн-Ан?
Тогава по-добре ела с мен.
Време е за шоу!
[Свири музика]
[Свири автоаларма]
Как е семейството?
Тези, които са живи, мразят повече от всякога.
Забрави за тях. Ако кръвните ти роднини
те предадат, си правиш собствени, нали така?
Ти ме научи на това.
Всичко мое е и твое, както винаги.
Дори и нощните ми пазачи.
Не се много дискретни, нали?
Кварталът е такъв.
Няма такова нещо като дискретност, скъпи.
[Подсвиркване]
[Тълпата ликува]
Джейн-Ан Девъроу.
[Тълпата ликува]
Аплодисменти за Джейн-Ан. Хайде.
[Тълпата ликува]
Джейн-Ан Девъроу,
била си обвинена в практикуването на вещерство,
отвъд правилата, наложени от мен.
Какво ще пледирате?
Това убедително ли беше? Учих право
през петдесетте.
Това е всичко, което знам.
Наистина, Джей, по-бързо.
Знаеш как е. Какво ще кажеш?
Не съм направил нищо.
[Тълпата мърмори]
Това е лъжа. Ти го знаеш, аз го знам,
и мразиш, че го знам.
Фактът, че знам всеки един ваш ход, ви кара да полудявате - теб и останалите вещици.
Че не можеш да използваш магия в този град.
без да те хванат.
Така че, защо не минем по същество?
Кажи ми що за магии правиш.
Кажи ми. Ще бъда снизходителен.
В края на крайщата съм милостив човек.
Дано изгниеш в Ада, чудовище!
Знаеш ли какво?
Ще ти дам още един шанс.
Или не.
[Задъхан]
[Тълпата ликува]
[Смях]
Да! [Аплодисменти]
Какво беше това?
Ела да се поразходим.
На вещиците не им е позволено да правят магии тук.
Тя наруши правилата.
Казах ти, че искам да говоря с нея.
Съжалявам. Поувлякох се с шоуто.
Вещиците си мислят, че още имат власт в този град.
Трябва да им покажа че нямат.
Никога не пропускам възможността да демонстрирам сила.
Още един урок, който научих от теб.
А и всичко, което щеше да научиш от нея,
мога да разбера и сам. И ще го направя. Обещавам.
Е, каквото и да е било, вече няма значение, нали?
Добре. Тогава да ядем,
защото огладнявам от всичката пролята кръв.
Тери, нали?
Има ли други вещици Девъроу там, откъдето идва тя?
Ти си Клаус. - Така е.
А ти си разстроена, Софи, нали?
Предполагам е заради
това, което видях да се случва със сестра ти
на ъгъла на Роял и Св. Анн.
Хареса ли ти шоуто?
Малко е мелодраматично за моя вкус.
Какво искаше сестра ти от мен?
Защо Марсел я уби?
Виждам, че си довел приятели.
Те не са с мен.
Те са с Марсел.
Само това има значение.
Знам, че ти си построил този град,
но сега е негов.
Той уби сестра ми, защото наруши правилата.
Ако говоря с теб пред тях, аз ще съм следваща.
Господа, следите ли ме?
Марсел каза, че сме твой водачи.
О, така ли е казал? - Точно така.
Тогава нека бъда пределно ясен.
Ако някой от вас отново ме последва,
ще остане без гръбнак.
Съжалявам, че ви накарах да чакате.
Ако сте тук за супата от бамя, ще ви разбия сърцата.
Туко-що свърши.
Най-старият скоч за двамата ми приятели, скъпа.
Ако Марсел иска да знае какво съм намислил,
може да ме попита лично.
Вратите не са развалени, нали знаеш? - Заклинание ли правиш?
Моля се за мъртвата ми сестра.
Хайде, изкажи съболезнования.
Не го прави на въпрос, Софи.
Хибридът търсеше Джейн-Ан.
Марсел иска да знае защо.
Изглежда, че това са вещерски дела.
Бих казал да я попиташ сам, но
очевидно няма да можеш, защото Марсел я уби.
/план/
Аз съм Илайджа.
Чувала ли си за мен?
Да.
Тогава, защо не ми кажеш какво
иска семейството ти от брат ми?
[Свири музика]
Къде е Марсел?
Кой, по дяволите, пита?
Предполагам, че се шегуваш.
Отговарям само на Марсел.
Е, в такъв случай вероятно ще отговориш на това.
Знаеш, че ухапването от върколак може да убие вампир, нали?
Добре, както можеш да видиш, аз съм на половина върколак,
затова, ще те попитам само още веднъж!
Къде е Марсел?
Тук съм.
Ето ме. Сега спокойно.
Диего просто ме пази.
Никой не наранява моите хора. Това са правилата.
Не ме е грижа за правилата ти, Марсел.
Нямам нужда от придружители.
Защо искаш да ме следят?
Ела тук.
Схванах. Демонстрация на сила. Беше достатъчно ясен.
Остави го приятел. За мен.
Добре. Защо не ми покажеш какво си направил с мястото
докато ми обясняваш с какво точно
си се занимавал в моя град.
Последвай ме.
Погледни хоризонта.
Това там, това е прогрес.
Повече хотели, повече туристи, повече свежа кръв.
Ами хората? Научих ги
да се преструват, че не забелязват нищо.
Ами вещиците?
По мое време те бяха сила, с която трябваше да се съобразяваме.
и сега живеят в страх.
Как разбираш когато използват магия?
Може би имам тайно оръжие, скрит коз,
нещо, което ми дава пълен контрол
над магията в този град.
Това факт ли е?
Може би. А може би просто блъфирам.
Пиеш върбинка?
Гори жестоко.
Но реших, че трябва да сведа до минимум
нещата, от които съм уязвим.
Не се сърди за придружителите.
Казах на моите хора да те пазят. Това е всичко.
Така правим тук. Пазим се взаимно.
Нова кръв.
Барманката се разхожда сама през нощта.
Или е смела, или - глупава.
Нека видим. Ако е смела, ще я оставя жива,
ако е глупава - тя ще е десерта.
Знаеш ли, не е безопасно да си тук сама.
Знаеш ли, имам черен колан по карате.
(кискане)
Добър вечер, Илайджа!
Никлаус.
Каква напълно неприятна изненада.
Какво напълно очаквано посрещане.
Ела с мен.
Няма да ходя никъде.
Не и докато не разбера кой заговорничи срещу мен.
Вярвам, че аз вече научих кой е.
Какво правим тук?
Искаш да разбереш какво са намислили вещиците, нали?
Последвай ме.
(скърцане на врата)
Софи Девъроу.
Какво е това?
Целият е твой. Действай.
Знаеш ли, че си известен в този град?
Вещиците разказват истории за могъщия вампир Клаус.
Знаем, че Марсел беше само един осиротял уличен плъх
докато ти не го направи това, което е.
И сега той е извън контрол.
Прави каквото си иска. Убива когото поиска.
Ще го спра...
И ти ще ми помогнеш.
Затова ли ме доведе тук? - Изслушай я.
Няма нужда да я слушам.
Уверявам те, скъпа, на този свят няма нищо,
толкова важно за мен, че да изгубя
дори още 30 секунди от времето си.
Илайджа, що за лудост е това? - Клаус....
Трябва да ги изслушаш.
Побъркали сте се
ако мислите, че някакво момиче, с което преспах, защото бях пиян,
значи нещо за мен. Не се обиждай, скъпа.
Марсел може да ни пречи
да практикуваме истинска магия в този град,
но като пазители на равновесието,
усещаме кога в природата се появява нещо ново.
Например, аз имам дарбата да усещам кога едно момиче е бременно.
Какво?
Знам. Невъзможно е.
Какво се опитваш да кажеш? - Никлаус...
Момичето носи твоето дете.
Не. Невъзможно е.
Вампирите не могат да създават поколение. - Но върколаците могат.
Магията те направи вампир, но ти си роден върколак.
Ти си Древния хибрид,
първият от вида си, и тази бременност
един от капаните на природата е.
Била си с друг. Признай си!
Прекарах дни като заложница до река, пълна с алигатори,
защото те си мислят, че нося
някакво магическо бебе.
Не мислиш ли, че бих си признала ако не беше твое?
Сестра ми даде живота си,
за да направи заклинанието,
което да потвърди бремеността.
Заради саможертвата на Джейн-Ан,
животът на това момиче и бебето й сега се контролира от нас.
Ако не ни помогнеш да се справим с Марсел,
Хейли няма да доживее
да се види в първата си рокля за бременни.
Чакай, какво?
Достатъчно. Ако искаш Марсел мъртъв, ще умре.
Сам ще го сторя.
Не. Не можем. Не още.
Имаме ясен план, които трябва да следваме,
а има и правила.
Как смееш да ме командваш?
Да ме заплашваш
с това, което погрешно си сметнала за моя слабост?
Няма да слушам повече лъжи!
Никлаус.
Слушай.
[Сърдечен пулс на зародиша]
Убий и нея, и бебето.
Да не мислиш, че ми пука?
Никлаус. - Това е трик, Илайджа.
Не, братко. Това е дар.
Това е твоят шанс. Това е нашият шанс.
За какво? - Да започнем отначало.
Да си върнем всичко, което изгубихме. Всичко, което ни бе отнето.
Никлаус, собствените ни родители ни презираха.
Семейството ни беше съсипано, ние бяхме съсипани.
И от тогава, всичко, което някога си искал,
всичко, което ние някога сме искали,
е семейство.
Няма да бъда манипулиран.
Добре, манипулират те. И какво?
С тях това момиче и детето й,
твоето дете... ще живеят.
Ще убия всеки един от тях.
И после какво? Ще се върнеш в Мистик Фолс,
за да продължиш живота си като мразеният,
като злият хибрид?
Толкова ли е важно за теб хората
да треперят от страх, когато чуят името ти?
Хората треперят от страх, защото имам силата
да ги накарам да се страхуват.
Какво ще ми предложи това дете? Ще ми гарантира ли сила?
Семейството е сила, Никлаус.
Любовта, лоялността. Това е сила.
Това се заклехме един на друг
преди хиляда години, преди животът да изтръгне
малкото човечност, която ти беше останала,
преди егото, преди гневът, преди параноята
да създадът човекът, който сега стои пред мен...
Някой, който едва разпознавам като мой брат.
Това сме ние. Древното семейство.
Оставаме заедно. Завинаги.
Моля те да останеш тук.
Ще ти помогна и ще бъда до теб.
Ще бъда твой брат.
Ще построим дом тук. Заедно.
Така че, спаси момичето.
Спаси детето си.
Не.
Той постъпва както обикновено.
Когато му се отдаде възможност да бъде щастлив,
Клаус бяга в обратната посока.
Тогава го остави да бяга.
Това дете, ако изобщо е негово, ще е по-добре без него.
Той няма да е по-добре без това дете, Ребека.
Ние също.
Cкъпи, мил Илайджа,
брат ни рядко ни носи нещо, различно от болка.
В кой етап от безсмъртния си живот
ще спреш да търсиш неговото изкупление?
Ще спря да го търся,
когато повярвам, че не му е останало такова.
Бийп
Бих ти разказала всичко подробно,
но изглеждаш като някой, който се спотайва и подслушва.
Той ще си промени мнението. Познаваш Илайджа.
Няма да спре, докато не убеди Клаус да постъпи правилно.
Знам, че се мислиш за специалист в динамиката между братята,
но не ги познаваш толкова добре, колкото смяташ.
Грешиш.
Клаус няма да може да обърне гръб на това.
С него сме еднакви.
Манипулираме, жадуваме за власт,
контролираме, наказваме,
но действията ни са продиктувани от
едно единствено място, дълбоко в нас.
И кое е то?
Ние сме сами. И мразим това.
Кажи на Илайджа да ми се обади, когато се прибере.
Ще го чакам.
[музика]
Къде избяга така?
Искаш да кажеш, че слугите ти вече не следят всяка моя стъпка?
Някой ти е развалил настроението. Какво мога да направя?
Това, което можеш да направиш, е да ми кажеш
какво се случва между теб и вещиците.
Пак ли се върнахме на това? - Да.
Знаеш, че ти дължа всичко, което имам,
но се опасявам, че тук трябва да тегля чертата.
Това е моя работа.
Аз контролирам вещиците в моя град.
Нека оставим нещата така.
Твоят град? - Точно така.
Това е забавно.
Защото когато си тръгнах преди 100 години,
ти беше само един малък, жалък скандалджия,
който все още трепереше от звука на камшиците
на тези, който те държаха в робство,
а я се виж сега.
Господар на града.
Принцът на града.
Бих искал да знам как. - Защо?
Завиждаш ли?
[Тълпата говори]
Разбирам, човече.
Преди 300 години ти помогна да построим
това затънтено място в нещо
Ти го започна, но след това си тръгна.
Всъщност, ти бягаш от това.
Аз го завърших. Огледай се.
Сега вампирите управляват този град.
Не трябва да живеем в сенките като плъхове.
Местните си знаят мястото. Преструват се, че не забелязват нищо.
Отървах се от върколаците.
Дори намерих начин да спра вещиците.
Кръвта никога не спира да приижда и купонът няма край.
Искаш да минеш от тук? Искаш да останеш за исвестно време? Чудесно.
Всичко мое е и твое. Но все пак е мое.
Моят дом, моето семейство, моите правила.
А ако някой наруши тези правила? - Умира.
Милосърдието е за слабите.
На това също ти ме научи.
Аз не съм принцът на квартала, приятелю.
Аз съм кралят!
Покажи малко уважение.
[Ухапване]
[Тупване]
Приятелят ти ще е мъртав до края на седмицата.
Което значи, че наруших едно от правилата ти.
И все пак, аз не мога да бъда убит.
Аз съм безсмъртен.
[музика]
Чия е властта сега, приятелю?
[музиката продължава]
Човекът със стоте долара.
Смелата барманка.
Камил. Това е френско име.
Това е името на баба ми. Наричай ме Ками.
Невероятен е, нали?
Ти рисуваш ли?
Не, но се възхищавам.
Всеки художник си има история.
А каква предполагаш, че е неговата?
Той е... ядосан. Мрачен.
Не се чувства в безопасност и не знае какво да направи по въпроса.
Мечтае си да може да контролира демоните си,
вместо те да го контролират.
Изгубен е.
Сам.
Или... може би просто е прекалил с пиенето тази вечер.
Съжалявам, разпалих се. Студентка по психология съм.
Не.
Мисля че първото ти предположение беше правилно.
А ти... рисуваш ли?
Тук си, за да ми изнесеш още една лекция
за радостта от бащинството?
Казах всичко, което исках.
Забравих колко много харесвам този град.
Аз не съм забравил.
Толкова векове прекарахме заедно,
а мога да преброя на пръстите на едната си ръка
пътите, в които семейството ни е било истински щастливо.
Мразех факта, че трябваше да напусна това място.
Аз също.
За какво си мислиш, братко?
Хиляда години живях в страх.
Всеки път щом се заселех някъде,
баща ни ме преследваше и ме прогонваше.
Караше ме да се чувствам безсилен.
Мразех това.
Накога този град беше домът ми,
а в мое отсъствие Марсел е получил
всичко, което някога съм искал.
Власт, лоялност, семейство.
Създадох го по мой образ, а той ме надмина.
Искам това, което той има.
Искам да бъда крал.
А Хейли и бебето?
Всеки крал се нуждае от наследник.
Как предлагаш да стане това?
Брат ти трябва да затвърди мястото си в света на Марсел.
Доверените му, тези, които излизат през деня...
Ще започнем от там.
Те са неговите приятели. Неговото семейство.
Ще го ударим там, където ще го заболи.
Снощи имах време да премисля всичко.
Не съм ваш враг.
Там, където аз и семейството ми предадохме този град...
Марсел се справи.
[Ухапване]
Кръвта ми ще го излекува.
Сякаш не се е случило.
Кварталът е твой дом,
но бих искал да остана за известно време.
Ако все още съм желан.
[Кикотене][Свири музика]
Керълайн, стоя на едно от
любимите ми места на този свят,
заобиколен от храна, музика, изкуство, култура
и единственото, за което си мисля,
е колко много искам да ти го покажа.
Може би някой ден ще ми позволиш.
И това е всичко?
Трябва просто да си събера нещата
и да си тръгнеш за добро?
Да забравя живота си тук и за търсенето на лека?
Лекът беше глупава заблуда.
Ако го беше взела, той щеше да те лиши от всичко, което си.
И за какво? Още абитуриентски балове?
Исках да бъда човек.
Исках деца и семейство.
Стоя пред теб и ти предлагам и двете.
А ако не се съглася?
Кама в сърцето и обратно в ковчега?
Изложих доводите си.
Семейството ти се нуждае от теб.
Решението, което ще вземеш сега, е изцяло твое.
Не му дължа нищо!
Не му желая нито щастие, нито любов.
Ще остана тук и ще живея живота си
по начинът, по който аз искам, и ако си достатъчно умен,
предлагам да направиш същото.
Тя е права.
Бъди умен, Илайджа.
Клаус е напълно откачен,
да не говорим, че е и напълно непоправим.
Остави до да започне новото си приключение
и хайде аз и ти излезем двамата.
Изгубих толкова голяма част от живота си заради Клаус.
Ти също.
Сега е наш ред. Илайджа, моля те.
Катерина...
Сбогом.
[Отваря се врата]
Изглеждаш ужасно.
Гладен съм. Не че те интересува.
Грижа ме е. Точно там е въпроса.
Мен ме е грижа, теб - не.
Време е това да се промени.
[Кашляне] Върбинка.
Това как те кара да се чувстваш? Наранена, защото те предадох?
Ядосана, защото ти причиних болка?
Или уплашена, защото знаеш,
че ще стане много по-зле?
Искате да играем игрички?
Давайте.
Да видим кой пръв ще се пречупи.
Аз... или вие.