Отивам за лодката.
Ще ме убиеш, нали?
90 минути по-рано
...ако се оттеглиш, ще те застреляме, ако проговориш, ще те застреляме.
Държа го. Държа го на прицел.
...свалиш ли оръжието - мъртъв си, поколебаеш ли се - мъртъв си.
Нещо не е наред. Какво прави, по дяволите?
Как ти се струва на теб? -Не зная, но се приближава.
И защо по дяволите не стреля?
Може да има експлозиви по себе си и да ни вдигне всички във въздуха.
Не можем да го оставим да се приближи повече. Ще стрелям.
Не! Пити е! Залепи си дъвка на челото.
Пити е! -Пити ли е?
Не сваляйте оръжията. Да го прикрием, съгласни?
Бягай, Пити! -Прикрий се! -Бягай!
Слушай ме, глупако. Роберто трябва да се върне.
Здравей!
Здравей, Ернесто.
Пити! -Вилма, добре съм.
Добре съм, не се притеснявай за мен. Тук е безопасно.
Ама как ще е безопасно, Пити - по средата на кръстосан огън си!
Кръстосан, да, но зад дървото не могат да ме уцелят.
По-вероятно е да ме уцели кокосов орех по главата,
отколкото някой от онези.
Наистина, няма страшно, Вилма. -Майко мила, дано е прав...
Пити, не прави никакви глупости, чуваш ли ме?
Не зная как, но ще те измъкнем оттам!
Ще намерим начин, кълна ти се! -Оставете, офицер, оставете, наистина.
Добре съм - под сянката и свежия въздух, а докато имам и дъвка...
Пити, слушай - ако се оставиш на тези да те убият, ще се наложи
бебето да носи твоето име.
Така че, направи му тази услуга и се постарай да останеш жив, моля те.
Обещано, закръгленичката.
Там отвън е Александър -
собственикът на този кораб и на всичко останало от света.
Казах му,
че си се правил на глупак през цялото това време.
Нужен си ми да се представиш за Роберто
и да го убедиш, че помниш всичко, което съдържаше червената папка.
Заплашват да убият всичките ти приятели на острова.
Само ти можеш да ги спасиш.
Но аз не мога да се представя за Роберто.
Имам балонче в главата! -Ако не го направиш,
всички, които познаваш, всички, които обичаш, ще умрат.
Ти също,
и Валерия,
и Маримар.
Всички.
Но аз не съм Роберто!
Аз обичам да си играя на детектив и да събирам топчета,
аз не съм като него, не!
Как се прави - това, което правиш с Пити?
Как се прави?
Как успяваш да си приятел на бившия си?
За да си приятел с бившия, първо трябва да имаш такъв.
Да си обърнал страницата.
Нещо, което с Улисес още не сте го направили.
Как се разбира, дали си обърнал страницата?
Ами, скъпа, когато си избягала от него, няма защо да го мислиш толкова.
Когато
светът не спира изведнъж,
не ти се разширяват зениците, нито сърцето ти да се свие в гърдите,
не ти спира дъха...
Рикардо!
Останахме без патрони, прецакани сме!
Татко, спи ми се.
Мила...
Много е важно да не заспиваш, чуваш ли?
Слушай, защо не си спомниш онази приказка...
...за добрия пират. Ще ми я разкажеш ли сега?
Добре. -Добре.
Рикардо, телесната й температура пада.
Мога да я поддържам известно време, но не и без да извадим куршума.
Трябват ми инструментите, а те са на кораба.
Бурбуха, успокой се. Знаеш ли какво?
И Роберто обичаше да си играе на детектив.
Като теб. И да колекционира куп неща.
Сигурна съм, че можеш да приличаш на него повече, отколкото си мислиш.
Ако има някой, който може да ти помогне да говориш и да се държиш като него,
то това съм аз.
Познавах Роберто по-добре от всеки друг.
Заедно можем да го направим.
Довери ми се.
Добре ли си?
Не стрелят по нас.
Това е Улисес! Върна се! Улисес! Здравей!
Какво става, Пити?
Видях те под палмите, скатаваш са както винаги, а?
Ами да...
Баща ми, как е?
Отвътре ме стягаше, но... сигурен бях, сигурен бях...
че въпреки всичко, си още жив, по дяволите.
Значи, отвън има около две дузини души, разделени в две групи -
едната тук от северната страна и друга - от югоизточната.
С автомати и полуавтомати.
Уязвими сме ето там. Така че ни трябват двама души на онзи прозорец.
Трябва да разположим хора тук, други тук и тук. Хайде!
Да видим сега... Рамиро, Паломарес - на вратата зад вас.
Чо, на онзи прозорец.
Вилма, Айноа,
Айноа!
На онзи прозорец!
Саломе, остани там зад летвите.
Макс!
Къде по дяволите беше?
Къде беше, когато дойдоха за вас в небостъргача?
Грешили сме, татко.
Има още много освен този остров.
Виж, когато свърши всичко това,
ще запалим двамата по една заедно и ще ти разкажа всичко, съгласен?
Обещавам ти.
Не си докоснал закуската си. -Не съм гладен.
Сутрин закусвай като крал. Обядвай като принц.
А следобед
се храни като динозавър.
Следобедната закуска е важна, Ратон. Тя ти дава сили, за да играеш
преди да си легнеш да спиш. -Просто не съм гладен.
Няма с кого да си играя - Валерия я няма и ми е ужасно скучно.
Да видим сега, хапни малко, че като се върне Валерия и ти види физиономията
ще си помисли, че си й сърдит.
Ако не си закусвал следобед, това те прави сърдит?
Да.
Тогава, тези господа имат тъжно изражение, защото не закусват нищо?
Е, не мисля, че тези господа изобщо закусват следобед.
Да, но ако не хапват нищо, няма да имат сили.
Те са ни гости, трябва да им приготвим закуска.
Ако им приготвим закуска, обещаваш ли да си изядеш всичко от чинията?
Без да оставиш и троха?
Имаме сделка.
Много добре.
Изигра ме, Макс.
С онази снимка.
Дълго време си блъсках главата, опитвайки се да разбера кой може
да е бил онзи кучи син, оставил снимката ми с Дулсе на Айноа.
Но разбрах, че си ти, когато те видях да я държиш за ръката.
Да, аз бях.
И ако трябва да съм кучи син, само за да държа ръката на Айноа,
бих бил такъв веднъж, два пъти и милион пъти.
и няма да се откажа.
Знаеш ли какво ще ти кажа?
Че те разбирам.
Сигурно и аз бих постъпил така.
За Айноа.
Тогава имаме проблем.
Да, имаме проблем, защото не отстъпвам и крачка назад.
Защото аз не мога да живея без Айноа.
Ще се боря за нея до последно.
Изяснихме ли се?
Рикардо, къде тръгна, наведи си главата, по дяволите?
Улисес каза, че има две дузини от онези типове навън.
Чуйте ме всички.
Отивам до кораба. Ще трябва да ме прикривате.
Трябва ни подкрепление. А Хулия...
На Хулия й трябват хирургическите инструменти.
Трябва да извади куршума.
Валерия е ранена.
Какво...?
Идвам с теб. -Не. Хулиян, някой трябва да остане да ръководи.
Който иска да ръководи - аз идвам с теб!
Аз ще отида. -Не!
Капитане, бърз съм. Ще отида до кораба и ще се върна два пъти по-бързо.
Смятам, че от всички най-добре мога да им се измъкна.
Ако искаме да ти повярват, че си Роберто,
трябва да действаш уверено. Роберто беше много уверен в себе си.
Гледал ли си каубойски филми?
Много добре. Ами просто се дръж като каубой.
Като... като Джон Уейн...? -Например.
Сега... Брадичката нагоре.
Още малко.
Малко... Много добре.
Устата затворена.
Гръбнакът изправен.
Раменете в една линия. Да видим, малко насам, да.
Така, много добре.
И ръката - можеш ли да я отпуснеш малко?
Така, без напрежение.
Няма нищо, нормално е.
Сега, още веднъж, брадичката...
Паломарес, Рамиро!
Имам идея! Ще вземем ваната и ще я ползваме като щит
и ще приберем Пити с нея.
Чакай малко, Чо - искаш да приберем Пити в една вана?
Да, да, да, може и да стане. Стените и са достатъчно устойчиви,
само торпедо може да ги пробие. Идвам с теб, Чо. Да вървим!
Чо, ти оставаш тук. -Не, отивам.
Чакайте.
Идеята е моя, ще приберем Пити, заради Вилма.
Точно заради това. Ти си с Вилма.
Трябва да се грижиш за нея и за бебето й.
Ако нещо се случи, по-добре да е някой от нас, а не ти. Нали?
Здравей. -Здравей.
Майка ти също обичаше да рисува.
Виждал съм я да рисува, но и ти се справяш много добре.
Познавал ли майка ми? -Да.
Беше най-красивата и най-умната жена, която съм познавал.
Ти много приличаш на нея.
Не си я спомням.
Както и нищо друго. Баща ми ми каза, че
съм претърпяла катастрофа и дълго време съм била болна,
дишайки през тръба.
Какво се е случило с дъщеричката ти? Татко ми каза, че си имал една.
Починала ли е? -Не. Не е мъртва.
Претърпя катастрофа. Като теб.
Но ще се оправи. Като теб.
И защо не си с нея? Аз винаги съм с татко.
Където отива той, там съм и аз. Той е човекът, който най-много обичам.
И ти си тази, която най-много обичам, скъпа моя.
Ще ни оставиш ли за момент да поговорим насаме? Върви с Виктор, моля те.
Това е подарък. За дъщеря ти, когато я видиш.
И? Да не мислеше, че ще те оставя да обереш всички медали, а?
Идвам с теб.
Има два чувала с пясък пред вратата.
По един от всяка страна.
Когато стрелят по тях, можем да се скрием зад димната завеса,
за да излезем в палмовата гора.
Ще имаме 4 секунди, максимум 6.
Сега, когато Айноа е тук и можем да бъдем с нея, а ние тръгваме тичайки.
Това си е чиста лудост.
Постъпих лошо със снимката. Съжалявам.
Да крия от Айноа връзката ми с Дулсе - това бе лошо.
Готов ли си?
Готов.
Готови?
Продължаваме!
Последвай ги.
Валерия...
Рикардо, какво правиш?
Внимавай, по дяволите!
Само това ни липсва! Прикрий се, по дяволите!
Рикардо!
Рикардо, върви да видиш дъщеря си!
Ще се справим тук.
Не гледай към пода, вдигни поглед.
Гледай ме в очите, тук. В очите.
Притесняваш ме,
защото си много хубава.
Благодаря. -Няма защо.
Това е нещо, което Роберто никога не би ми казал.
И защо не? -Защото той не беше такъв.
Какъв беше Роберто като годеник?
Защото преди балончето не си спомням почти нищо.
Но си спомням как веднъж ти казах грозни неща.
И ти плака.
И ми даде това.
Наистина ли сме щели да се оженим?
Да. Наистина.
Дори бяхме избрали ресторанта за сватбеното тържество.
Доколкото си спомням, имахме много противоречия относно сватбата.
Виж, аз исках сватба с 300 гости, а ти искаше скромна церемония.
Аз исках църковен, а ти искаше граждански брак.
Аз исках основно ястие с костур, а ти - с пържола.
Но, знаеш ли какво -
въпреки всичките ни различия
всеки път, когато се погледнехме в очите, светът спираше за нас.
Нищо друго нямаше значение.
Съществувахме само ти и аз.
Обичайки се.
Гледаш ме в очите. Много добре!
Вече гледаш много добре, Бурбуха!
А бе, хора, накъде с тази вана?
Отиваме да приберем Пити.
Само това ни липсваше! Не стига цялата лудница, а сега и
ще ми се правите на изобретателни.
Я да видим сега дали се разбираме правилно.
Не знам как е във вашето село, може да се къпят и по сомбреро,
все ми е едно. Като да тръгнете за пеперуди с кошници, по дяволите!
Тук никой никъде няма да ходи с това.
Рикардо, нали?
Де Ла Куадра е прав. Върнете ваната на мястото й и заемете местата си.
Капитане, чуйте ме. Вие винаги сте казвали, че сме едно семейство, нали?
Семейството не се оставя насред кръстосания огън,
грижим се за семейството.
А Пити е там отвън - той е част от семейството ни.
В този случай ваната ще издържи.
Ще ви прикриваме.
Нямам цял ден. Къде е Роберто? -Няма да се забави.
Давайки ти Роберто, ще е като с червената папка. В замяна на папката
ми даваш Евелин.
Ако искаш да кажа на дъщеря ти кой си и да си я прибереш завинаги,
ще трябва да ми свършиш още една специална задача.
И по нея не преговарям.
Искам да убиеш
Улисес Гармендия.
По дяволите! Огън!
Рамиро! Върнете се вътре!
Аах, мамка му, мамка му!
А ти как си го представяше - да ни оставят да излезем ей така?
Гадост! Попаднах на кравешко лайно, виж!
Получи се! Получи се, да ме вземат мътните!
Ваната е по-твърда от главата ми!
Улисес...
Знаеш ли, че има едно цвете, за което казват, че е най-хубавото на света?
Какво? -Също и че е най-рядко срещаното.
И то не заради красотата му. А защото живее само един ден.
Да, и сега остава да ми кажеш, че любовта ни с Айноа е като това цвете.
Човече!
Говоря за себе си.
Днес беше първият път, когато с Айноа се държахме за ръка.
Беше само за момент.
Но беше истинско.
После се появи ти и
нашата любовна история не успя да изтрае и един ден.
Продължи само секунда.
Знаеш ли какво, Макс?
Не зная дали мога да направя Айноа щастлива.
Винаги, когато опитвах, се провалях.
И ако ти казвам истината, то е защото за Айноа е по-добре да не стоя на пътя й.
Бих я оставил да бъде щастлива с теб, с който и да е.
Надявам се да успея, наистина.
Но не мога.
Не мога, защото съм влюбен до уши.
Дори това да ме прави егоист, не мога.
По дяволите, по петите ни са. Слушай ме, Макс, иди на кораба
и вземи хирургическите инструменти за Валерия, докато се върнеш,
ще съм ти разчистил пътя, хайде! -Не! -По дяволите, тръгвай!
Кого ти заповяда да убиеш баща ми?
Кого ти каза да убиеш?
Няма значение кого, Естела.
Не го прави. Ти не си като него.
Ако знаеше всичко, което съм правил през последните години,
нямяше дори да си помислиш да делиш една стая с мен.
Напротив, бих.
Защото зная, че всичко, което си правил, е било в името на дъщеря ти.
Как ще я погледнеш в очите, знаейки, че трябва да убиеш, за да бъдеш с нея?
Мина много време, откакто чакам да мога да я погледна в очите.
Аз зная, че си добър. Погледни ме, погледни ме.
Не го прави. Не го прави, моля те.
Казвам се Роберто. -Още малко, изправи се.
Много бавно, произнасяйки ясно гласните.
...сега с химикала в устата е трудно да движа езика отдолу...
...имам една кутия... прибрана под леглото...
...която е важна за мен, важна за мен...
Виж, вдигни погледа, гледай към мен.
Разкажи ми нещо, каквото искаш.
Под леглото си имам една кутия с важни неща.
И какви са тези неща?
Марки, малки икони, билети за кино.
Но има нещо, което нямам и би ми харесало да го имам.
Какво?
Всичките забавни спомени, които съм имал с теб.
Вярно е, много добре си прекарвахме.
Но знаеш ли какво ще ти кажа? Все ми е едно, дали кутията е пълна,
защото от днес ти и аз ще събираме куп нови спомени, с които да напълним
милион кутии като тази.
А сега ще опитаме без химикала.
Гледай ме в очите и кажи: Здравей, казвам се Роберто.
Здравей.
Казвам се Роберто.
Русокоске, какво правиш? -Какво?
Покажи се. -Тук съм.
Виждаш ми се бледа.
Наколко дръпвания на спусъка няма да уплашат моя майстор-готвач, нали?
Да уплашат ли - напълно съм готова.
Какво почувства когато ме видя?
Сега, когато ме видя, след като бяхме разделени, какво почувства?
Не зная.
Радост. -Радост?
Радост като на рожден ден - такава радост ли?
Да.
Нещо такова.
Ами значи, не ти се е ускорил пулса, нито ти е спрял дъха?
Като на рожден ден си.
Леле, мале...
Трябва да е нещо повече.
Чо!
Слушай, Рикардо...
С намирането на сушата свършват плаванията с кораба, нали?
Знаеш ли какво ще ти кажа? Аз не мисля да плавам вече.
Стега ми толкова, дойде ми до гуша. А ти - мислиш ли да плаваш още?
Не. -Виждаш ли?
Аз също.
Нито мачти, нито платна, нито каквото щеш, нито нищо.
Писна ми. Стига.
Излизам в пенсия, ще си почивам, ще си отворя плод-зеленчук, ще живея.
Няма ли да ми кажеш пак, че има по-важни неща от безплатния багаж?
Ей там в стаята, където е Валерия - какво става?
Не зная какво да й кажа, Хулиян.
Ако имахме един проклет шанс да излезем живи от тук,
щях да се възползвам от него, преди да запаля папката.
Това не ми дава мира. -Рикардо, и двамата
знаем добре, че дори и да им беше дал папката, това нямаше да промени нищо.
Това да е ясно.
И ако не отидеш в стаята веднага, ще съжаляваш цял живот.
Разбираш ли?
И ако не знаеш какво да й кажеш,
тогава я разсмей.
Това го умееш много добре.
И това обичат най-много всички деца - да се смеят.
Искаш ли следобедна закуска?
Дядо ми каза, че тази закуска е много важна.
Искаш ли да хапнеш?
Закуската се дава на порции, но на кораба е на дажби.
Приятелката ми Валерия каза, че когато слезем на сушата
ще можем да ядем каквото си пожелаем.
Дядо, мисля че не искат следобедна закуска.
Може би защото са алергични към лактоза.
Не всеки обича млечни продукти.
Наистина ли не искаш? Можем да сложим и какао.
Не се отказва на дете.
Сядайте да закусвате веднага.
Ех, Александър...
Имаш толкова лош вид, колкото очаквах.
Момчета, връщайте се, моля ви! Връщайте се, дявол ви взел!
Паломарес! -Какво?
Не мога така, задника ти е в лицето ми. -Какво искаш да направя? По дяволите.
Рамиро, остави това, мисли с главата си, става ли? Хайде, тръгваме с десен крак.
Ляв, после десен, разбра ли? Първо десен. Ляв!
Назад! Това е лудост! Момчета!
Не мога да бягам, когато стрелят по нас!
Кой те кара да бягаш, давай напред, за бога! -Благодаря.
Не ме ли чувате какво ви говоря, мамка му!
Какви ги вършите?
Ума ли си загубихте? Рискувате да ви убият!
Какви ги вършите?
Пити, май са те уцелили на същото място, където ме простреля ти.
Коя глава измисли тази глупост с ваната, а? Кой беше?
Чо, той беше интелектуалеца.
Държеше да не те оставяме тук и така да те приберем.
Чо, а?
Мамка му, Чо, само така!
Това са моите момчета. -Какво очакваше? Приятели сме.
Едно ще ви кажа:
Макар да ми смразяват кръвта, това е мястото, където искам да съм.
Чувате ли - тук и сега.
С вас.
Мамка му, с приятелите ми. Дайте да ви прегърна, по дяволите.
Много ви благодаря, чувате ли!
Продължава да изстива. Много е важно да не заспива, нали.
Говори с нея, прави каквото се сетиш, но да не заспива.
Отивам за чисти кърпи.
Валерия!
Чуй ме, знаеш ли какво?
Много съм ти сърдита. -Защо?
Не съм направила нищо.
Защо ли? Защото все на теб се пада всичко хубаво.
Сигурно съм, че утре ще получиш цял куп хубави подаръци.
А за мен все няма нищо. -Ще имам подаръци ли?
Ами да, цял куп.
Щом за един зъб носят една огромна чанта, пълна с всякакви лакомства,
сега с това... ами не зная - поне нов велосипед.
Дано да е това?
Но аз ще ти давам да си играеш с моите подаръци.
Можеш да взимаш и колелото когато си поискаш. Още ли си сърдита?
Ами малко. Но мисля, че ще ми мине, ако си поговориш с мен за малко, а?
Просто ми е много скучно! -Добре.
Кажи сега, кого харесваш повече - Макс или Улисес?
Отговори. Кажи й, Айноита, на твоята сестричка
Валерия, че харесваш мен - Макс!
Това е лъжа!
Клюкарке, кажи й на твоята любима сестра, че харесваш У-ли-сес!
Стига, татко! Стига вече.
Саломе!
Добре съм, добре съм! Само драскотина е, добре съм.
Дори не кърви вече, добре съм. -Остави ме да видя!
Има следи от куршум. Не е засегнал нищо важно.
Но може да се инфектира много лесно. Опасно е.
Защо ми казваш сега, че ще се инфектира -
лекар си, знаеш че не е тежко.
Сега се върни при Валерия, тя има нужда от теб.
Повече, отколкото аз, аз съм добре.
Отивай там, хайде.
Отивам да видя Валерия и ще ти донеса компреси, нали?
Ако се замаеш, ако усетиш, че се стопляш или ти се замъгли погледа,
ме извикай.
Обещай ми. -Обещавам ти.
Саломе, да кажа ли на Де Ла Куадра? -Не, не си и помисляй. Не си и помисляй!
Не мила. Хулиян ще се притесни. Нужен ни е свеж, силен, за да ни защитава.
Всичко е наред, спокойно.
Криеш, че не си добре, защото не искаш да се притеснява и да страда.
Малко да. -Това е същото, което направи той,
когато скри от теб, че има рак.
А ти го напусна заради това.
Значи, ти си Роберто, а аз ще съм Александър.
Започвай. -Здравей, Александър.
Доста време мина.
Здравей.
Не мога! Не мога и никога няма да мога!
Какво искате?
Спокойно. Спокойно, приятел съм.
Бурбуха, какво ти е? Какво е станало?
Ти не беше ли на плажа?
Бурбуха, дойдох за хирургични инструменти.
Простреляха Валерия.
Ще се оправи.
Бурбуха, чуй ме, ще се оправи.
Маримар, ще ми трябва костюм и вратовръзка.
Улисес
Нужна ми е помощта ти, за да прибера дъщеря си.
Намерихме го в офицерския коридор. Носеше това.
Това са хирургични инструменти. -Те са за дъщерята на капитана.
Простреляха я.
За бога, Александър, на 6 години е! Нека им занеса куфара, моля те.
Първо дезертираш, а сега ме молиш за услуги.
Затворете го!
Александър, моля те! Ще умре!
Винаги ще си останеш кучи син, Александър.
Няма да спасиш дете на 6 години, но спасяваш старец на 80.
Не беше случайност, че ни покани в хотела в Сингапур
седмица преди да се срине всичко.
От благодарност.
Преди време ти ми спаси живота. Дължах ти го.
И сега сме квит.
Ако от утре отново застанеш на пътя ми, няма да бъда така любезен.
Не ме обиждай, Александър, не ме обиждай.
Никога не ме е било страх от мъртвите.
А ти си мъртъв и погребан.
Освен ако
не се сдобиеш с онази червена папка.
Сеньор!
Роберто Шнайдер току що се появи.
Иска да говори с Вас.
Добре.
Покани го.
И кажи на капитана да разположи снарядите.
Избери мен! -Не, избери мен! -Не! Мен, мен, мен!
Трябва да избереш един - лесно е.
Не, аз - Макс! -Улисес, стига вече! -Ще те захапя за дупето! Мен, мен!
Лесно ли? И ми го казваш ти, която повече от
час и половина не може да избере между ягода и шоколад?
Рикардо!
Рикардо, ела тук, по дяволите!
Идвам.
Скъпа, дай да те целуна.
Благодаря ти тате, много се забавлявах.
И аз се забавлявах много.
И на мен ми беше много забавно.
Рамиро... -Какво има?
...каквото направих, направих... ...няма да бия камбаните, я...
Май му хареса да е отзад във ваната...
Това новина ли е? Ако крал Рамиро не е знаел къде има пъстърва,
защо е седнал да я лови...? -На прост ли се правиш, какво ти става?
На мен ми е все едно, Рамиро. -Мълкни вече! Хайде, към ваната!
Спряха да стрелят, а? -Не, нищо не виждам оттук.
Загубени сме, ако ни свършат амунициите.
И погледни там.
Всичко свършва, ако ги изстрелят.
Веднъж сеньорита Майка ни разказа приказка за един човек, който
останал сам на остров като този.
И тогава си дал сметка, че това, което най-много обичал, било онова,
за което най-много му било мъчно.
Сега, когато ги няма - за кого ти е мъчно най-много: за Макс или за Улисес?
Но си помисли добре.
За Улисес.
Мъчно ми е за Улисес.
Отивам за лодката.
Ще ме убиеш, нали?
Каква радостна поява!
Здравей, Роберто.
Здравей, Александър.
Как си?
Ами насочил съм два гранатомета към къщичката, където са приятелите ти
а ти имаш три минути, за да ми кажеш какво съдържаше червената папка.
Или ще заповядам да ги вдигнат във въздуха.
Отвън са разположили два гранатомета, насочени директно към нас.
Но ще се защитим с каквото намерим.
Най-добре с възглавници и плътен, порьозен материал -
като матраци и тапицерията на диваните.
Ще ви предпазят също и от отломките и щрапнелите.
Добре, сега поне знаем какво трябва да направим.
Така че, да се захващаме за работа.
Вилма, Чо, хайде, какво чакате, да започваме!
За какъв дявол са се наредили така, Рикардо?
Не зная.
Изглежда чакат нещо.
Беше прав.
Ако не бях отишъл там...
Никога няма да мога да ти се отплатя.
Благодаря.
Вода...
земя...
слънце...
вятър...
и свеж аромат...
Този плаж ми харесва -
за място, където да умра.
Ти го избра, Гамбоа.
Ти и аз
трябваше да сме приятели.
Приятели, които играят партия билярд,
седят заедно на по чашка,
и си говорят за жени...
Харесва ми какъв си -
човек, който само мога да уважавам.
Но съжалявам.
Трябва да стане тук и сега.
Щом е така, искам да те помоля за нещо.
Подай ми уокито си.
Трябва да се сбогувам с нея.
Какво става, татко? Какво правиш с матрака?
Как какво, мила - ще си играем на къщички.
Както онова лято, когато ти направих къщичка от клони - помниш ли?
Нещо подобно и сега. -Да, рухна отгоре ти, когато
се опита да влезеш. -Вярно.
Тази няма да падне, обещавам ти.
Клюкарке, там ли си?
Да, Улисес, тук съм.
Инструментите за Валерия са на път.
Сестра ти ще се оправи.
Обещавам ти, чуваш ли?
Благодаря. Много ти благодаря.
Хайде! Отивай!
Клюкарке, слушай... знаеш ли историята за цветето, което живее само ден?
Тя е пълна глупост.
Беше права, клюкарке.
Смятам, че ти и аз сме по-добре далече един от друг, не мислиш ли?
Не, не мисля.
Както е по-добре да сме на 2 сантиметра разстояние,
усещайки дъха на другия.
И исках да ти кажа да опитаме отново,
още веднъж - ти и аз заедно.
Но виждам, че ти не си на същото мнение.
Айноа, само си причинявахме болка.
Нашата история беше грешка от самото начало.
Не. Не беше грешка. И по дяволите!
Най-красивата любовна история в живота ми не беше грешка.
И не искам да го казваш, нито да си го мислиш, защото не беше грешка.
Бих повторила всеки момент, всеки момент, който преживях с теб.
Би ги повторила всичките?
Дори и когато изсипах отгоре ти отпадъците от риба?
Също и когато ме накара да си измия косата с рибена лой.
Има едно нещо, което не бих повторил.
Когато ми заби харпуна в гърдите.
Но бих повторил това, което стана после -
когато танцувахме заедно, вързани към системата.
И когато се събудихме заедно в леглото, което беше направил върху мрежата.
Когато влезе в сандъка, за да минеш през охраната.
Когато правихме заедно хартиено цвете.
Когато си казахме "Обичам те" за първи път.
Би било хубаво, но няма начин.
Щом се сбогуваш по уокито,
то е защото няма да те видя никога повече, нали?
Кой знае...
Улисес Гармендия,
беше много хубаво да съм твоето момиче.
Айноа Монтеро,
беше невероятно да съм твоето момче.
Седем кораба,
седем бездни,
проект
на природния хуманизъм
Защо?
Защо онова, което трябваше да бъде добро,
се превърна в лошо?
Как ти хрумна идеята да се правиш на идиот?
Защото на идиотите никой не им задава въпроси.
И ако Роберто е идиот, ще го оставят на мира.
Правил съм много проекти.
Но най-добрият в живота ми,
беше
Бурбуха.
Брилянтен.
Съвсем искрено - брилянтен!
Ще направим следното:
Ще оставя приятелите ти на свобода,
но при едно условие - ти идваш с мен.
Ако искаш да останат живи, трябва да дойдеш с мен на подводницата.
Сам.
Остават ти десет секунди да решиш.
Вилма.
Вилма, права си. Непохватен съм.
Но ако искаш, ще помоля Пити да ме научи какво е да си грациозен.
Да разбера какво означава да те направя щастлива моя годеница.
Твоя годеница ли ме нарече? -Мисля, че да.
Никога не си ме наричал така.
Много ми харесва как звучи.
Може ли да го повториш? -Всички да се покрият!
Хайде! Влизайте отдолу!
Откриваме огън след десет...
Девет! -Хулиян! -Казвай.
Имам две новини за теб - една добра и една лоша.
Осем! -Лошата е, че съм простреляна.
Не мърдай оттам, където си. Добре съм. -Не може да бъде, Саломе!
Наистина, обещавам ти. Хулия прегледа раната.
Само драскотина е.
А добрата е,
че съм луда по теб!
Само това е.
И исках да го знаеш, преди да влезе някой снаряд през прозореца.
Седем! -Че те обичам.
И че бих се радвала много да отгледаме детето си заедно.
И че искам да съм твоята годеница, твоята съпруга - каквато поискаш.
Какво ще кажеш, Де Ла Куадра? Искаш ли да опитаме?
Шест!
Разбира се, русокоске. Не бих бил по-щастлив!
Чакай, идвам!
Разбира се, че искам! -Пет! -Разбира се, че искам!
Годеница. Годеница. -Четири!
Три!
Две.
Едно!
Рикардо! -Не, не, не!
Мисля, че ви трябват хирургически инструменти.
Да не бъркам? -Не.
А детето къде е? -Там е, минете натам.
Благодаря.
Отидоха си!
Значи това е краят.
Предполага се, че ти си на ход.
Най-големият лукс
са най-простичките неща.
На финала никога нищо не е така, както сме си го представяли.
Животът ни не е такъв, за какъвто сме мечтали, Гамбоа.
Един виц. Ще ти кажа един виц.
Знаеш ли защо корабокрушенците викат и плачат, когато останат сами
насред океана?
От страх да не се удавят.
На 6-ти август 1945 атомна бомба е взривена над Хирошима.
Били са убити 120 хиляди души.
250 хиляди умират по-късно от ефекта на радиацията.
25-ти септември 2010 -
ускорителят на частици на SNED, разположен под повърхността
на град Женева претърпя инцидент и уби 6840 милиона души.
Само шепа хора оцеляха след апокалипсиса.
Сред тях - Айноа.
Сред тях - Улисес.
Казват, че любовта е капан на природата,
за да осигури продължаването на човешкия род.
Може и така да е.
Но за мен любовта е тази, която ми помага да продължа.
Да продължаваш, докато не останеш без дъх.
Любовта е по-могъща от всичко останало.
Обичам те.
Защото нито атомна бомба, нито ускорител на частици могат да я унищожат
така, както четири куршума в гърдите
и една болезнена лъжа.
387 дни по-късно
Понякога нещата завършват добре
и лошите не печелят.
Бурбуха си запази козовете в ръкава
и благодарение на това сме живи. -Роберто!
Ти взе нещо, което ми принадлежеше - една червена папка. Помниш ли?
Какво съдържат тези документи?
Това е секретна информация.
Трябва да я дешифрираш преди да дойде Александър.
Кой е Александър? -Въпросът е кой си ти за Александър.
Ти си мъртъв и погребан, освен ако не се сдобиеш с тази червена папка.
Червената папка съдържаше антидот, който беше нужен на хората от проект
Александрия, за да могат да дишат.
Може ли да узная, защо носите тези маски?
По вина на Роберто Шнайдер.
Благодарение на него трябва да се пречистваме с тях 10 часа дневно.
Същият човек, който ги разболя, ги лекуваше.
Този гений има име - доктор Шнайдер.
Цялата ми работа бе посветена на това, да постигнем един по-добър свят.
Но други се опитват да го унищожат.
Същият човек, който създаде проект Александрия, успя да го разбие.
Улисес беше прав.
Имаше друг начин как да се правят нещата.
Едната гърда, другата гърда - няма ли край?
Ама наистина, колко месеца още ще му ги даваш?
Скъпи, не ни разваляй почивката. Хулия, моля те,
би ли казала на Хулиян докога се препоръчва кърменето.
Ако майката има време и желание, е препоръчително до 18-тия месец.
Леле, човече... -Сега стана ли ти ясно?
Робертито, какво казва татко ти - че не иска да те кърмя повече.
Още много ли остава, тате? -Не, мила. -Пишка ми се.
Не остава много, защото тъкмо пристигнахме.
Погледни колко е красиво. -Толкова е красиво!
Какво? -Хубаво местенце!
На добър час!
Ще ми извадиш ли колелото, чичо Хулиян? -Разбира се, русокоске.
Прекрасна си, дъще.
Това са монетите, които имаме с майка ти от нашата сватба.
Добре де, тогава бяха тридесет, но изпуснах една в канала.
Никога не си признах пред майка ти.
Тя би се зарадвала да ги предам на теб.
Както и аз.
А младоженецът?
На път е.
Надявам се.
Когато морето погълна света, мислехме, че сме загубили дома си завинаги,
но не успя.
Домът не е четири стени и таван, 30-годишна ипотека,
той е много повече - това са хората, които обичаш.
За една година се случиха много неща на острова.
Баща ми и Хулия решиха да си имат дете.
След няколко месеца Валерия нямаше вече да е най-малката в семейството.
Баща ми стана експерт в смяната на пелени.
Той и Саломе са все така като куче и котка. Но продължават да се държат за ръка
като двама влюбени.
Вилма има прекрасно дете и се омъжи за Чо.
Бащата му говори на корейски, а Вилма на испански.
Така че ще им е много забавно.
Пити официално е кръстникат. Бебето е лудо по него.
Сформираха странно семейство, което обаче работи по часовник.
Паломарес вдигна църква от палмови листа.
Но при всяка буря стените й се разпадат.
Ще ме намажеш ли с крем? -Рамиро и Естела изненадаха всички,
когато обявиха, че са заедно.
И това, което започна в първия ден от пътуването, накрая се осъществи.
Вентура напусна този свят с блажена усмивка.
На всички много ни липсваше.
Ратон избра Макс да му бъде баща.
Каза, че когато порасне, иска да стане като него.
Гамбоа не го видяхме повече.
Една нощ го видяхме да отива в другия край на острова - може би живее там
с дъщеря си.
Надявам се, че е намерил мира, който никога нямаше.
Бурбуха успя да се върне жив от подводницата.
И сега има годеница. На Маримар никога не й е пречело балончето му.
Нито това, че най-много обича да си играе на пирати.
Колкото до Айноа и мен -
Дори куршумите на Гамбоа не успяха да сложат край на нашата история.
Улисес, обещавам да те обичам и в болест и в здраве,
в богатство и в бедност,
под кокосовата палма и препичайки се като раци на плажа.
Завинаги.
Случва се отново.
Сине...