Не ми харесва особено, че се промъкнахте като гратисчии, Вентура.
Ще ви освободим една каюта. - Извинете ме, но какво си мислехте,
промъквайки се гратис на кораба?
Преди няколко седмици разбрах, че Улисес ме е лъгал.
Съжалявам, че ви разделих. - Не си ни разделил ти, спокойно.
Прилича на корабен дневник. На първия капитан на кораба е.
Капитан Хавиер Айара Де Зунега. 29-ти Април 1941 година.
Един мъж от Ливърпул ми даде куфар, който да пазя по време на пътуването му.
Вътре имаше странна кутия. - Да я отворим.
Това са навигационни карти.
Изготвих сценарий по протокол за сигурност, който се нарича проект Александрия.
Ще сте част от управлението на план с максимална секретност, госпожице Уилсон.
Повече от 30 държави си сътрудничат по проект Александрия.
Добре дошла в SNED.
Госпожице Уилсон, представям Ви господин Гамбоа.
Казвам се Роберто. Роберто Снейдер. - Улисес.
Гармендия.
Хулиян Де Ла Куадра. - Какви са тези глупости?
Ти си част от нещо... от един проект, който се казва проект Александрия.
И аз съм този, който те избра. Сега се скрий. Хайде, бягай.
Професорът ни се изплъзва от ръцете. Роберто!
Как е?
Ти го уби.
Бурбуха! Искам да зная подробно какво съдържа тази папка,
заради която едва не загинахме.
Айноа, имам мисия на този остров. Да се погрижа да не ви убият.
Тогава какво ще правим? - Ще стоим на пост. Отивам пръв.
Макс изчезна.
Капитане, хотела се вижда на радара.
Улисес! - Няма никого, капитане.
Надявам се, че успя да се сбогуваш с приятелите си.
Защото отплаваме незабавно. - Не, никъде няма да ходите.
Как да кажеш на един баща, че синът му е изчезнал?
И че не знаем дали е жив или мъртъв.
Прилича на изоставен апартамент.
Всички бащи по света някой ден си задават един и същи въпрос.
Тате, ще ми махнеш ли помощните колела?
Вече нямам нужда от тях, защото спрях да залитам настрани.
Кога децата ни ще престанат да бъдат деца.
Разбира се, принцесо.
До после! - До после, милата ми.
Нищо ли няма да кажеш?
Макс, тръгна си бягайки от лагера.
Пусна сигнална ракета.
Изложихме се на риск заради теб. Стреляха по нас.
Вилма почти не изгуби крака си в един капан.
Моля те. - Благодарен съм ви.
Но не мога да кажа нищо, няма да ми повярваш. Не.
Не зная откъде да започна. - Внимание, идвам!
Пити, откъде взе тези дрехи? - Ами бяха прибрани там, в гардероба.
И ми стоят прилепнали малко като на… като на обратен.
Още един леген и сме готови.
Това са дрехите, които носят те.
Кои са те?
Друг кораб от проект Александрия пристигна на острова преди Полярна звезда.
След като слязохме на сушата, намерих съобщение от тях за нас.
ЩЕ УМРЕТЕ.
Тези хора не са ни приятели.
Трябва да се съберем заедно и да се организираме преди да се върнат.
Айноа, скъпа. Там ли си?
Това е баща ми. Няма да му казвам нищо за това.
Няма нужда да се притеснява, докато пристигнат.
Татко! Татко, кога ще пристигнете на острова? - Скоро, скъпа. Остава ни още един ден плаване.
Утре имаме и малко работа. Но утре ще си побъбрим. Как сте там?
Много добре. Много добре. Ядем плодове, набрани от дърветата,
къпем се и си се печем на слънцето...
Сякаш сме на ривиерата в Маякон на почивка.
А вие как сте? Как е сестричката ми?
Валерия?
Дойде да ме помоли да й махна помощните колелца.
Сестра ти вече кара сама. - Сериозно?
Справил си се много добре.
Нали знаеш какво следва, татко. Ще трябва да подготвиш реч
за пчелата и прашеца, защото ще започне да те пита и за секса.
Така ли мислиш? Не, не мисля. Ще минат още много, много години,
докато се проведе този разговор с нея.
И ще е по-добре да го направи по-голямата й сестра, нали? -Не, не.
Ти ще го направиш, защото си й баща.
Ще видим, ще видим...
Скъпа, много ми липсваш.
И ти ми липсваш, татко.
Много ми се иска да се видим. - И ние също.
Грижи се за себе си. Ще се видим скоро.
Работата е там, че децата порастват изведнъж. От днес за утре.
Без анестезия, без процес на адаптация за бащите.
Макар и труден - такъв е животът.
И такъв ще го живеем.
Последен леген.
Да видим сега. Макс, мръдни настрани, да не ти попарим перископа.
Макс, чета го по лицето ти.
И какво виждаш, Пити?
Влюбен си. И ще ти кажа още нещо.
Голям късметлия си.
Защото си се влюбил в Айноа.
Виж Пити, може би е по-добре да оставим това…
Не вярваш ли? Направи теста.
Има само един начин да разбереш дали момичето има чувства, нали ме разбираш?
Сега ще ми даваш любовни уроци ли? - Ами да, ще те съветвам,
както съветвах и Улисес. И не мисля, че му се отразиха зле.
Сега, не знаеш дали Айноа се интересува от теб?
Разкажи й някой тъп виц. Сериозно.
Ако на едно момиче й разкажеш виц и като мине покрай теб
обръща поглед на друга страна, нищо няма да се получи.
Сега, нещата стоят така. Погледни ме. Ако едно момиче
е влюбено в теб, ще се засмее, Макс.
Със сигурност ще се засмее. Математически е доказано.
Колкото и тъп да е вица, наистина. - Отивам да потърся останалите
в лагера на плажа.
Трябва да предупредим Де Ла Куадра и другите.
Ако сме в опасност, както казваш, е по-добре да сме всички заедно.
Чакай, чакай, красавице. Аз ще отида до лагера да ги предупредя.
Сериозно, Айноа. Всичко ще е наред.
Виж, на този остров има следи от стъпки в пръстта,
някакви с газови маски, както и крава с камера на главата.
Няма какво повече да ме изненада. Сериозно, Айноа. Ще отида аз.
Дай ми… дай ми пистолета. - Пити… Айноа, дай ми пистолета.
Сигурен ли си?
И уокито.
А вие пригответе нещо за хапване като се върна, става ли? Сега тръгвам.
Последният път, когато те видях така, се канеше да запалиш последната си пура.
Не знаеше, че ще спреш да пушиш.
Какво се върти из главата ти?
Мисля за Улисес.
Какво е станало с Улисес?
Утре ще си бъбрите тук на острова. Или на кораба.
Улисес не е на кораба.
Как така не е на кораба. Що за глупости говориш, Хулиян.
Защо? Защото не ти се е обаждал? Децата са си такива. Хайде, стига.
Ако нещо се бе случило, Рикардо щеше да ти каже.
Не, Рикардо няма да ми каже нещо такова по уокито.
Както и аз не му казвам нищо за Айноа.
Такива неща се казват лице в лице.
Не зная какво може да се е случило в онзи хотел.
Но зная, че Улисес не е бил там.
Къде е Гамбоа? - Хулиян! Хулиян!
Няма да повтарям. Къде е Гамбоа?
Гамбоа не е на острова.
Остана на кораба. Проблем ли имате?
Да, и той е, че съм грешала.
Хулиян!
Добър вечер, Вентура.
Ха, помощните колела на Валерия. Колко бързо порастват, нали?
Всичко по реда си. Преди два дни ги монтирах, и сега… вече ги свалям.
Беше прибран в библиотеката.
Надявам се, не Ви пречи, че пипам там.
Не, не, никак. Момчетата го намериха случайно.
Беше скрит в една вентилационна шахта.
Това е бордният дневник на Зунега – капитанът, който е плавал на този кораб
през 40-те години. - Разпознавам го, да.
Разпознавате го? Какво имате предвид?
Баща ми винаги го държеше на масичката до леглото.
Пазеше го до себе си през нощта.
Да, офицер, да.
Зунега беше баща ми.
Кога ще стана голям, татко? Кога ще стана мъж?
Изглежда, че първото, което трябва да научи един мъж, е как да се бръсне.
Готов ли си за това?
Ела тук, седни.
Татко, кой е онзи мъж, който се качи на кораба преди два дни?
Мъжът от Ливърпул.
Много е странен.
Не зная кой е. И не ме интересува.
Не искам и ти да задаваш въпроси за него.
Това са детски работи. А решихме, че вече ставаш мъж, нали?
Да, но просто е много странен.
Има един куфар, който разнася навсякъде.
Дори и спи с него. Виждал съм го. Знаеш ли какво има вътре?
Сине, целият свят е във война. Световна война срещу германците.
Затова по-добре е да сме дискретни и да не задаваме повече въпроси.
И това се отнася и за теб, нали?
Нека опитам аз.
Сине, да станеш мъж невинаги е лесно.
Айноа, вече пристигам в лагера.
Ето и последните новини: добрата е, че топките ми все още са си на мястото си.
Не съм допуснал грешка досега.
А лошата е, че панталоните, които обух, ми убиват тук между краката
и ми се врязват отзад, разцепвайки задника ми на две.
Пити, благодаря ти за цветното описание.
Кажи на Де Ла Куадра, че сме намерили Макс и го питай какво да правим
Ще го попитам. Слушай, възползвайте се с Макс от отсъствието ми
да опитате как би ви се отразило едно брачно легло, а.
И му кажи, че ваната вече сме я пробвали ти и аз като кола за двама. Край.
Пити, така ли съблазняваш жените - говорейки за коли, сериозно ли?
Да, добре, спирам вече. Няма да досаждам.
Слушай, ако ти потрябва нещо, насреща съм.
И кажи на Макс че…
Ти призна, че би флиртувала с мен. Край на връзката.
Не знаех, че сте си взели вана двамата с Пити.
Не сме. - Разбира се.
Всъщност да, технически погледнато да, но…
…бяхме по бельо, имаше пяна и… беше...
Щом това е всичко... За такива игрички някъде може
да те затворят две години в Гуантанамо...
Е, ако ще влизаш в затвора по-добре да е заради любовта,
отколкото за нещо друго. Защо жените винаги вярвате,
че истинската любов е силна драма като при Ромео и Жулиета?
А защо мъжете предпочитате да стоите с дни на опашка,
за да си купите билети за футболен мач, отколкото да прекарате един час
чакайки момичето си под дъжда? Например.
Аз не обичам футбол. - А аз - да чакам някого.
Още повече, ако ги искам.
Да видим сега. Кой иска да е следващия?
Ти?
А ти, русата...
Ще ми кажеш ли къде е Гамбоа?
Къде е? Къде е Гамбоа? - Не зная.
Къде е Гамбоа? Къде е? Кажи ми къде е Гамбоа,
или ще ти пръсна главата! - Не зная!
Отговори, къде е Гамбоа? - Гамбоа е тук!
Аз съм Гамбоа.
Корабът се пълни с вода.
Виждам земята! Сега ще можем да слезем на сушата.
Какво ти е? Не искаш ли да слезеш на сушата?
Защо се натъжи изведнъж?
Защото когато наистина стигнем там, татко няма да ми позволи да сляза.
Сигурно ще ми каже, че той ще слезе пръв и ако няма опасност, ще сляза и аз.
Продължава да ме мисли за малко дете. Но аз вече не съм малка, не вижда ли?
Възрастни! Всички за еднакви. - Там е Айноа. Много ми е мъчно за нея.
Сигурна съм, че когато стигнем до острова, татко няма да ме пусне да сляза
да й дам целувка. Ще трябва да чакам да дойде тя.
Ами ако отидем двамата заедно до острова?
Ако пристигнем на острова преди кораба, ще можеш да целунеш сестра си
и баща ти няма да може да ти каже да не го правиш.
Можем да го направим настина, зная къде татко държи картата.
И освен това, имаме вана, която плава като кораб.
Добре, отиваме на острова. Ще видиш, че ще бъде хубава изненада за Айноа.
Хулия, Хулия! Завърших го.
Тук вътре има един подарък за теб.
Малко закъснях, всъщност доста. Но исках да стане хубаво.
Това е албум от вашата сватба. - Колко е красиво!
Някои не са излезли добре, защото принтера на капитана нямаше много мастило.
И трябваше да ги оцветя с моливите на Вале. - Толкова е хубаво, Бурбуха.
Тази, тази съм я правил аз на ръка. Виж. - Опаа! -Силна целувка.
Харесва ли ти? -Прекрасно е, Бурбуха. Много ме зарадва, благодаря ти.
Мъчно ми беше, че на сватбата ви не можах да ви дам никакъв подарък.
Затова пък сега се получи перфектно. Нали? -Да.
Искаш ли да си поделим една? - Сега не.
След като разгледаш всички. - Добре.
Ако искаш, може да ги покажеш на капитана.
Остави го да дръпне конеца за целувката. Сигурен съм, че ще го разсмее много.
Добре.
Хулия, следвай ме. Хайде, върви.
Какво? Не мога да се влюбя ли?
Човек съм!
Влюбена съм. - Не е позволено във фирмата.
Уу…уу… ти си ми приятел. Мислиш ли, че трябва да крия, че съм влюбена?
Не мога. Какво искаш? - Ще те прибера у вас, става ли?
Не, не, не, не. -Знам къде е. Обещавам ти. -Не, не, не, не!
Ти имаш годеница. - Разбира се, че имам.
Какво ще направиш? Ще я оставиш ли, когато дойде онзи странен господин,
ще я оставиш ли? Какво ще направят?
Ще ти опрат пистолет в гърдите ли? - Да вървим. Не!
Горе ръцете! Напусни Маримар! - Стига с този театър.
Иначе ще те убия! Напусни Маримар! - Подписали сме го в договора.
Не. -Да нямаме интимни връзки с други от проекта, спомняш ли си?
Не. -Не си ли спомняш? -Не. -Е, така е.
Е, и – какво ще ми направят?
Да живее любовта! - Хулия.
Нека видят. - Хулия, стига вече.
Имам право да се влюбвам както и когато искам. -Спри се.
Целунах някого от фирмата!
Да идва полицията! На момента, да ме хванат тук, по средата на парка!
Ти си Гамбоа? - Определено.
Какво има? Нешо не ти харесва ли?
На 12 години видях как гръмнаха баща ми в главата и влачиха майка ми по пода.
На 13 постъпих в групировка,
А на 14 ме простреляха за първи път.
А на 15 за първи път убих човек.
Това достатъчно ли ви се струва?
Проблем ли има?
Никакъв. Радвам се да се запознаем лично. Чувала съм много неща за теб.
Не вярвай на всичко, което чуеш да разказват за мен.
Каква е ситуацията? -Комуникацията с подводницата прекъсна преди 4 дни.
Последната им заповед беше днес да задържим групата,
докато Полярна звезда пристигне.
Добре. Корабът няма да пристигне до утре. Събери ми задържаните в кръг.
Искам да съм сигурен, че никой от тях няма да тръгне да бяга.
Съгласна.
Събери ги.
Веднага!
Разрових се да видя какво има и си намерих възглавница.
Нямаше втора. Съжалявам. Ще трябва да спиш на леглото.
Изглеждаш притеснена.
Малко.
Намираме се на мистериозен остров с въоръжени хора и капани...
Баща ми се губи някъде в океана заедно със сестра ми.
Затова съм притеснена, да. Но малко.
Благодаря. - Знаеш ли какво си мисля?
Мисля, че всъщност се притесняваш за това, че скоро ще се върне Улисес.
Че не след дълго ще се видите лице в лице и не знаеш дали няма да го разцелуваш.
Дали ще се хванете за ръце.
Греша ли?
Лека нощ.
Това ще ни затрудни малко.
Виждала съм много пъти как се отбелязват възли и координати.
Полярна звезда е тук, островът – тук.
Това е права линия. В училище ни учиха да погледнем на двете страни
и да пресечем пътя. Беше много лесно.
По права линия ще е много лесно. Няма да се изгубим.
че в морето се взима само необходимото. Ще трябва да оставим мечето ти Боби.
И защо – ако ще оставяме мече, нека бъде твоето!
Защото ти казваш ли? - Ами да, защото аз казвам така.
Защото аз съм капитан! - Ти не си капитан, аз ще съм капитан!
Момичетата не могат да бъдат капитан. Да видим, кажи ми в коя приказка
си чувала за момиче капитан? -В много… Тогава кажи ми заглавията.
Имам една идея. Капитаните пирати са носели превръзка на едното око.
Първият, който си намери превръзка за окото, ще бъде капитан.
Но единствената превръзка на кораба е на Гамбоа.
Ако му я поискаме, няма да ни я даде.
Тогава ще трябва да си я вземем. Първият, който я открие,
ще бъде капитан, става ли? - Става.
Бурбуха, как върви работата с документите от червената папка?
Дешифрира ли ги вече? - Не, не.
Това е като главоблъсканица, а не като пъзел от две хиляди парчета.
Добре, гледай да го разшифроваш преди да дойде Александър.
Кой е Александър?
Александър е бащата на Естела. Собственикът на този кораб.
Скоро ще дойде за червената папка.
Но въпросът не е кой е Александър. Въпросът е кой си ти за Александър.
Кой съм аз за този господин?
За този господин казваме, че ти си му като… трън в задника.
За Александър ти си обществен враг номер едно.
Аз нямам врагове.
Аз винаги съм приятел на всички.
Позната ли ти е тази книга? - KAMI KAZE… не.
Добре. Разказва за един терорист, който е приятел на жертвите си.
Един перфектен идиот. Напомня ми за теб.
Казваш, че имаш много приятели на борда.
Това, което не знаеш е, че един от тях те е предал.
Балончето в главата ти е резултат от това предателство.
Все още не мога да повярвам.
Баща ви е бил капитан на тази платноходка.
Не е било случайност, че ви намерихме в онзи хотел, нали?
Нито, че се скрихте в трюма на кораба.
Излъгахте ме. - Не, не, не. Аз не лъжа.
Това бе първото нещо, на което научих Ратон - че не бива да се лъже.
Вентура...
Вентура, спри да си играеш с мен.
Да видим. По какъв друг начин съм могъл да се кача гратис с внука ми?
Корабът бе под наблюдение непрекъснато – денем, нощем…
Аз съм израснал тук, на тези 70 метра дължина.
Познавам този кораб като дланта на ръката си.
Преди да стане ваш, кораба беше мой.
Как успяхте да се спасите по време на катастрофата?
Знаехте ли, че катастрофата ще затрие целия свят?
Знаехте ли, че небостъргача ще издържи?
Знаете ли какво зная?
На внука ми му се клатеше зъб. И като му вадихме, беше много смел.
И това е всичко, което знам.
Проект Александрия.
Знаете ли какво представлява?
Полунощ е – време, старите хора да си лягат по леглата.
С натежали крака и чаша вода.
Търпение.
А утре ще ви разкажа защо сме още живи.
Всички машинисти са болни.
Съмнявам се, че скоро ще трябва да обявим карантина на кораба.
Татко, какво е карантина? - Да.
Капитане, още повече моряци се разболяха.
Идентични симптоми – висока температура, болки, спазми...
За момента не казвай нищо на останалите от екипажа.
Отцепете втория коридор отляво на борда.
Татко, колелото ми е в този коридор. Мога ли да си го взема? -Не.
Искам си колелото! - Казах не, Вентура.
Но без него ми е скучно! - Вече казах не!
Но аз си го искам! Искам си колелото! - Вентура!
Слушай, сине. Изглежда тези хора са болни от испанска треска.
Силно заразна и много тежка болест.
Затова не можеш да отидеш за колелото ти.
Искам да стоиш тук и да не излизаш от каютата по никакъв повод, разбрахме ли се?
И какво ще стане с тези хора?
Тези хора…
Ще се оправят, сине. Ще се оправят.
Айноа!
Айноа, спиш ли?
Не.
Знаеш ли вица за психиатъра?
Виц...?
По това време? - Знаеш ли го или не?
Не.
Добре, значи един отива на психиатър и му казва:
Докторе, мисля че страдам от раздвоение на личността.
А докторът отговорил: Така ли? Ами добре.
Седни да си поговорим четиримата.
Пити...
Страх ли те е? - Малко.
Защото понякога Гамбоа може да чете мисли.
Щом може да прочете мислите ни, ще разбере, че отиваме на острова.
Трябва само да намерим превръзката и да бягаме.
Добре. Броим до три и започваме да търсим.
Едно, две… Момент, момент! Какво ще кажем на Гамбоа,
ако ни хване да тършуваме из нещата му?
Все едно, сигурно ще ни хвърли през борда. При акулите.
Едно, две и три!
Помогни ми, Валерия.
Ха! -Намерих я! Аз я намерих! Аз ще съм капитан! -Не, аз!
Моя е! Аз я намерих!
Когато нещо се счупи,
някой трябва да го поправи.
Съжалявам, Роберто. Извини ме, че те ударих по главата.
...какъв махмурлук имам...
Няма нищо, така е с приятелите.
Човек не се сдържа, когато е прав, а ти имаше право...
да те замервам по главата насред парка и да си изцапам обувките...
Това не е нормално. Знаеш ли колко струват тези обувки?
Права си. -За кое съм права? Обувките са Кристенсен.
Говоря за проекта.
Вече не е това, което трябваше да бъде, Хулия.
Не му вярвам на този Александър.
Изплъзва ми се от ръцете, Хулия.
Включването му в проекта се отрази добре финансово,
но ако трябва да прецакам всичко въпреки парите, ще го направя.
Ти какво искаш – да застанеш начело на проекта?
Виж… извинявай. Управлявам ускорителя на частици, защото е мой.
Но не, Роберто, не. Няма да те оставят да си тръгнеш.
Както и мен няма да ме оставят да съм с Филип.
Няма да чакам да ми позволяват.
Вече хранят съмнения и скоро ще изгубя доверието им.
Проектът е спрян. Това е.
Всичко е в тази папка.
Не зная какво ти се изплъзва от ръцете.
Но едно е да излъжем шефовете си като не им казваме за връзката си с някой,
и съвсем друго – да ги измамим.
Виж аз… ще тръгвам към вкъщи.
Роберто, внимавай какво правиш.
Не ме е страх от тях, Хулия.
Какво ще ми направят?
Ще ме убият?
Червената папка е у него.
Роберто!
Змия! Има змия в леглото ми!
За малко да не ме ухапе! Не! Не, моля те, не отваряй вратата,
моляте, да си стои вътре. Втъре е и там да си остане.
Как ме изплаши.
Аз ще спя на пода тогава.
Не, ще се съберем и двамата тук.
Ако се наместим добре един до друг, така настрани, нали?
Не ми играй Титаник сега. - Титаник?
Да, накрая на филма, когато Леонардо Ди Каприо е във водата
и иска да се качи на плоскостта, но тя не издържа…
Не, не, не, не беше така. - и накрая умира...
Той се опита да се качи, но плоскостта потъваше с двамата.
Добре, но тук ще се поберем.
Ако аз легна настрани, така, и се свием малко, виж.
Малко е тясно, но е добре.
Можеш ли? -Да. - Добре ли си? -Да.
И без тъпи вицове. - Ти се смя достатъчно.
Но не беше добър. - Да, да.
Благодаря.
Лека нощ. - Лека нощ.
Ще ни хвърлиш ли през борда при акулите?
При акулите – може би.
Ако не ми кажете какво търсехте в каютата ми.
По-добре да му кажем. И без това може да чете мисли, няма смисъл.
Търсихме превръзката за окото, за да решим кой ще е капитан.
Защото отиваме на острова с нашия кораб-вана.
Предполагам, че вече сте приготвили всичко за заминаването.
Да, уокитата, мечетата, вода, пакет бисквити на Саломе от сватбата и сирене.
Много добре. Значи сте помислили за всичко.
Тогава тръгвайте за острова. Приятно плаване!
Няма ли да кажеш това, което възрастните биха казали?
Че не е детска работа и да си стоим по стаите.
Не, вие вече не сте деца. Освен това ми се струва добра идея
да плавате в морето в пластмасова вана до острова. Много добре!
Тук Пити от острова. Полярна звезда?
Гамбоа! Капитане, Бурбуха! Чува ли ме някой?
Моля ви, трябва да говоря веднага с Гамбоа.
Тук Гамбоа. Какво има, Пити? Липсвах ли ти?
Гамбоа, трябва да ми помогнеш. Тук има едни типове, въоръжени до зъби,
Хванаха групата на Де Ла Куадра и ги отведоха.
Имаха инструкции да те намерят.
- Мен? Казахте ли им, че съм на кораба?
Гамбоа, много по-лошо е.
Казах им, че аз съм Гамбоа.
Нямах друг избор, бяха опряли пистолет в главите им.
И само това измислих, Гамбоа. Казах им, че съм аз.
Изглежда се хванаха. Но рано или късно ще разберат, че аз не съм ти.
Трябва да ми помогнеш. - Какво искат?
Чакат да съмне. Но се съмнявам, че ще се справя, и тогава
ще ме хванат, няма начин. По дяволите, моля те кажи какво да правя?
Гамбоа. Гамбоа, какво да правя?
Пити, ще трябва да застреляш един от нашите.
ще трябва да направиш каквото бих направил аз – взимаш оръжие и стреляш.
Луд ли си?
Не. Няма да пожертвам един от нашите, за да си спася задника.
Може да съм глупак, идиот, егоист, но не чак толкова.
Не за да спасиш задника си, Пити. Трябва да вярват в теб,
за да знаем какво искат, какво, как, кога и защо.
Пити, само с теб, внедрен сред тях, имаме шанс да оцелеем на този остров.
Ако не ти се доверят, сме мъртви.
Така че, ако искаш да спасиш Вилма и другите, на сутринта вземи оръжието,
застани до един от тях
и натисни спусъка без да ти мигне окото. Край на връзката.
Добро утро.
Какво сънува?
Една змия. - Няма я вече.
За да види колко си красива в този ранен час.
Рано е. Поспи още.
Роберто, къде си?
Опитвам се да се свържа с баща му.
Роберто, слушай ме. Знаят, че червената папка е у теб.
Идват за теб. По дяволите! Ще трябва да побързам.
Чуй ме. Ако усетиш, че някой те следва, каквото и да е странно, бягай.
Гамбоа ще ти се обади. Той ще ти помогне.
Можеш да му имаш доверие. Само на него.
Станало ли е нещо, за което не знам? -Не.
Искам само да не убият приятел. Внимавай.
Готово.
Обеща ми, че няма да го нараниш.
Той направи това, което вярва, че е най-добре за всички. Гамбоа,
той ми е приятел. Не искам да му се случи нищо лошо.
Ясно. Ще го потърся.
Какво става? -Аз ти помагам, а ти ме изкарваш лошо момче.
Нали?
Уби го.
Здравей. - Здравей.
На капитана хареса ли му албумът за спомен?
Да, много се зарадва.
Благодаря ти, Бурбуха.
Това е подаръка ти за сватбата, няма защо да ми благодариш.
Да, благодаря ти за това и за всичко.
Защото ти ни спаси много повече пъти, отколкото предполагаш.
Затова, че си ми приятел.
И ме извини.
Извини ме, Роберто, за всеки път, когато съм те разочаровала.
Но ти никога не си ме разочаровала.
Нито капитана, нито Де Ла Куадра, нито момчетата – те са ми приятели,
а приятелите не се разочароват един друг.
Влез.
Мина много време откакто последно бях в тази каюта.
Всички деца се нуждаят от място, където да скрият тайните си.
Ето.
Мисля, че това е проект Александрия, за който говореше.
Първият път, когато чух за него, бях на 9 години.
Аз – момче по къси панталони, с ожулени колене...
което си играеше с ето тези...
Разделете се!
Към моста!
Баща ми донесе един куфар в каютата. Беше куфара на мъжа от Ливърпул.
И аз – като всяко дете, го отворих и разгледах какво има вътре.
Не разбирах нищо. Ставаше дума за проект, предвиден в случай на
атомна катастрофа. Защото нацистите бяха на косъм от предприемането на тази стъпка.
Имаше седем кораба. С всеки кораб потегляше група избрани младежи.
В екипажа също имаше и избрани членове - един доктор и един свещеник.
И достатъчно ресурси за всички тези хора.
Което осигуряваше възможността да преживеят.
Готова ли си да тръгнеш за острова?
Ще видиш колко много ще се зарадва Айноа, когато пристигнем.
Всичко ли приготвихте? - Да.
Слушайте, сложихте си ваксината за моряци, нали?
Ваксина за моряци? Какво е това?
Така и предполагах. Не се безпокойте – донесох ви ги.
Преди да отплават всички моряци трябва да си сложат ваксина.
Ако не, се разболяват. Всички го знаят.
Аз имам само за варицела и за салмонела. Никой нищо не ми е казвал
за ваксина за моряци. - Защото на децата, които пътуват
като пасажери, не им се слага. Но моряците трябва да се ваксинират.
Хайде, кой ще е пръв?
Ти ли, Ратон? Дай си ръката, хайде. Валерия?
А ако оставим отпътуването за острова за утре, а? -Разбира се, по-добре утре.
То ще ни чака тук всичко готово, но да проверим дали още нещо ще ни трябва.
По-добре утре. - Може да има и вятър.
Добре. Но ако смятате да плавате, ще ви ги сложа, нали? -Добре.
Това значи, че за първи път проект Александрия е започнал през 1940.
През 1940 откриха атомното делене. А през 21.век - ускорителя на частици.
Но тогава не знаех абсолютно нищо.
Бях само едно уплашено дете, чиято единствена мечта бе да порасне.
Тези хора умират. - Не, не умират, сине.
Тогава защо стенат?
Болно им е, че са далеч от децата си.
Също както ще ми е мъчно за теб.
И ти ли не си добре?
Не, но трябва да предприема едно пътуване.
Но аз не искам да си отиваш. Искам да се оправиш и да си с мен
и да ме завиваш вечер.
Вече си голям, сине.
И няма да те лъжа.
Заминавам надалече, но винаги ще бъда близо до теб.
Следвайки отговорността да предпазя останалата част от екипажа,
се отправих да посрещна същият край, който очакваше първите заразени -
неизбежната смърт.
Не мога да повярвам, че всичко, което се случи, всичко през което минахме,
е започнало на този кораб преди повече от 70 години.
А за вярване ли е, че светът сега е потънал под кила на този кораб?
А това, че плаваме към последното късче земя на тази планета -
За вярване ли е?
Казват, че като остаряваш, ставаш скептичен.
Шега на Пикасо.
От 80 години съм започнал да вярвам в неща, които никога
не съм си мислел, че ще повярвам.
Това е самолет.
Изглежда не сме единствените оцелели на света, капитане.
И който и да прелетя над нас, ни видя.
Само с теб, внедрен сред тях, имаме шанс да оцелеем на острова.
Ако искаш да повярват че ти си аз, трябва да направиш това,
което бих направил аз.
Вземи оръжието, застани редом с тях и стреляй без да ти мигне окото.
Много съжалявам.
За какво?
Направи го.
Махни оръжието! Мога ли да зная какви ги вършиш?
Александър ги иска живи.
Този идиот има уоки. Опитваше се да се свърже с Полярна звезда.
Трябваше да кажеш на хората си да внимават повече.
Претърси всички. Увери се, че няма други уокита или радиостанции.
Откъде се появи този самолет?
/френски/
Нещо се е объркало. Да тръгваме. Забравете за заложниците.
Тръгваме към мястото на срещата. Хайде!
Гамбоа, трябва да тръгваме, хайде!
Ето я земята, Бурбуха. - Здравей! -Усетих детето си!
Зная, че... - Улисес е жив. Усещам го.
Не мога да затворя очи без да виждам Улисес.
Никоя няма да иска да бъде годеница на един идиот.
...няма да слезем на острова. - Няма ли да целунеш баща си?
Заповедите са само да ги наблюдаваме. - Засега.
Намираме се в една къща по средата на острова.
Идват въоръжени хора към нас. Имаме спешно нужда от помощ.
Къде е червената папка? - Къде е дъщеря ми?
Какъв е този самолет? - Капитане!
Имате три секунди да излезете с папката в ръка.
Този, който е с вас, не е Гамбоа. Вземете тази папка.
Там са! Бавно!
Улисес...
Добре, това е всичко, няма други подробности.