В предишните епизоди...
Създадох сценарий на проект за сигурност, който се нарича проект Александрия
Проект Александрия е проект за оцеляване.
План Б, който влиза в действие в случай, че ускорителят на частици се провали.
Седем кораба, седем екипажа, които биха се спасили по време на бурята,
възползвайки се от падините с най-малко тектонично въздействие.
Този кораб носи име на звезда като нашия.
Добре дошли на Etoile du Nord!
Etoile du Nord е един от корабите от проект Александрия.
Френски кораб. Лека нощ, Маримар!
Маримар бе годеницата ми.
Ще тръгне един кораб, и ако всичко е наред, ще стигне до сушата. Така че, имаме среща.
Роберто, Роберто, това съм аз. Наистина ли не ме помниш?
Не помня.
Преди с теб бяхме приятели.
Добре дошъл в проект Александрия.
Професорът ни се изплъзва от ръцете.
Ще се наложи да му дадем урок.
Защо ме спаси?
Защото си ми бил приятел.
Уби го.
Къде си тръгнал?
Отивам да търся годеницата си на острова.
Не зная, но … възпитали са ни в общество,
където всяко отклонение от нормата е като клеймо,
от което трябва да се бяга като от чума.
Казваш го заради балончето ми.
Намерихме още някого на руския кораб.
Улисес го затвори преди да тръгне.
Той е затворник.
Повтаря всичко, което му кажа: китайски задник.
Китайски задник.
Кажи ми коя ти харесва. А аз ще бъда Свети Целестин.
Вилма, ти ми харесваш.
И за тези, които не знаят, Естела и аз започнахме връзка.
Виждам, че празнувате, а?
Заедно сме от месец и решихме да го отпразнуваме.
И Естелита ме учи да танцувам меренге.
Уроците се провеждат сутрин след закуска.
Добър ден, господа. Добре дошли в Йоха – последният хотел на света.
Сега трябва да сме внимателни.
Всички на пода!
Гамбоа, не!
15 човека загинаха при експлозията.
Но някой от вашия екипаж ги изпрати на кораба.
Това са координатите на сушата.
За да ни гарантирате, че ще се върнете тук за моите хора, дъщеря ви
ще остане в хотела.
Промяна в плановете. Айноа тръгва с кораба към сушата,
а аз ще остана тук да чакам докато се върнете за нас.
Хулия има информация за всички. Ако си се качил тук като пътник без билет,
как така има данни и за теб?
Ако пътищата ни се пресекат отново, не сме се срещали никога.
Добре дошъл в проект Александрия.
Това момиче се качи на кораба с намерение да убие всички ни.
И ти си я познавал, а не каза нищо на никого.
Зная, че ме чуваш.
Само исках да ти кажа сбогом.
Земя! Земя!
Да видим. Мисията ни тук е да проверим безопасността на тази част от острова.
А след това да направим временен лагер,
за да може останалата част от екипажа също да слезе.
Пити…
Същото това чудовище сега дъвче раницата на Саломе.
Това е крава.
Днес поемаме курс към хотела. Ще ми е необходим нов помощник-капитан.
Бих искал това да бъдете Вие.
... нужна помощ... Улисес, не разбирам нищо от това,
което казваш. Трябва да се върнете най-скоро…
Искат да ни ... убият, капитане.
Чичо Хулиан, има още нещо… Макс изчезна.
По дяволите, на този остров има хора.
Обаждам ти се, за да ти кажа, че Улисес вече забрави за теб.
Коя си ти?
Приятелката му.
Внимавай!
Говоря езика ви. Никой не трябва да знае, че ви разбирам.
Капитане, хотела се появи на радара.
Сега, дърпай!
Айноа, какво правиш? Бягайте!
Давайте, бягайте! Бягайте! Тръгвайте, тръгвайте!
Въоръжена съм! Имам пистолет! Назад! Назад!
Макс?
Макс, ти ли си?
Макс…
Айноа! Айноа!
Бягай, моля те, Айноа!
Веднъж в бара чух старец да казва на един човек,
че с времето свикваш с всичко.
Свикваш да живееш на северния полюс при минус 40 градуса,
или в пустинята при четиридесет плюс.
Свикваш да се въртиш в кръговрат.
Да загубиш ръка…
…да нямаш баща.
Също и да живееш на претъпкан кораб на края на света.
Старецът каза, че остава простият навик, който не трябва да губим –
да продължим да бъдем щастливи.
Какво по дяволите...да вървим!
Скъпа!
Скъпа, какво се е случило?
Дай да видя... Внимателно, моля, моля.
Какво става, Пити, какво се е случило?
Имаше капан... и си нарани крака в палмовата гора.
Кой по дяволите ви каза да ходите в гората?
Там има хора, има хора.
Не са дружелюбни, въоръжени са.
Стреляха по нас, Де Ла Куадра. Едни маскирани хора се опитаха да ни убият.
Камерата, която пуснахме в морето, е заснела един от тях.
Хулиан, обади се на Рикардо да се върне. Трябва да напуснем острова.
Обади му се да се връщат. Чо, ела с мен в лагера.
Почакай, почакай. На Рикардо засега няма да му казваме нищо.
От двеста мили разстояние не биха могли да ни помогнат.
дори и да искат.
Трябва да се върнем.
Ама как... Хванали са Макс.
Опасно е, но трябва да се върнем.
Айноа, успокой се мила, стига.
Свърши. Точно така.
Няма да се връщаме там. Не можем. С какво ще се защитаваме – с пръчки,
с камъни? Щом нямаме амуниции колкото тях...
… сега трябва да помислим за всички, които сме тук.
Можем да отидем и да се скрием като тях.
Защото не ни последваха, само искаха да ни уплашат.
Няма да помислят, че ще се върнем.
Мила, това не го знаеш и никой не го знае. Ако ви се случи нещо, на който и да е от вас…
Саломе, успойкой се. Всички да се успокоят моля и ме чуйте за момент.
Пити, да обезопасим зоната.
Не искам и муха да бръмне незабелязяно. Ясно ли е?
Не искам никой да остава сам, нито да се разхожда, да пикае, нищо!
И се забранява ходенето в гората.
Това е заповед. За всички.
Продължават да не отговарят.
Трябваше да могат да комуникират по радиостанцията, когато има обхват.
А на такова разстояние е сигурно, че има обхват.
Никой не отговаря на сигналните ракети и не видях някой да се е показал на прозорците,
нито на терасата.
Изглежда, сякаш докато се приближаваме, вече са ги убили.
Пусни записа отново.
… тук Улисес…. чувате ли ме …
... тук Улисес вика Полярна звезда...
... чувате ли ме? ...
…. помощ … да се върнете … … един кораб … не зная от къде идва ...
... искат да ни убият, капитане ...
Капитане, няма да намерим нищо добро в този хотел.
Но има неща, с които не свикваш за цялото време на света.
Не свикваш с празнотата от другата страна на леглото,
никога няма да свикнеш с това да не виждаш усмивката й,
или да не поръчаш по чашка на бара или да купиш два билета за концерт,
да не я почувстваш самата нея, и целувките й.
Дори когато ти се свива душата всеки път, когато се погледнеш в огледалото
и си даваш сметка, че си най-големия глупак на света
за това, че си оставил да ти се изплъзне най-голямата любов в живота ти.
Ще ти направя един чай от портокал и канела. Защото имаме някои скрити запаси,
но това е тайна.
Вилма, зная, че влизането в гората може да е опасно. Но трябва да направим нещо
и то без да ни види Де Ла Куадра.
Какво?
Капитане, не е нужно да слиза целият екипаж.
Като първи офицер се предлагам доброволец да проверя дали там има някаква опасност.
Съгласен съм с това, Гамбоа, но на този кораб сме един екип, едно семейство.
Няма норми, които ви задължават да отидете пръв и да проверите за опасност.
Ще сформираме разузнавателна група, която ще ръководя аз.
Обратите на живота, а, Рикардо.
Вие и аз, като в казармата… пазейки гърба на другия…
и сътрудничейки си, нали?
Затова са приятелите, нали?
За да си пазят гърбовете. И за да изпият по чашка понякога,
и да си споделят болката в някой бар.
И да разкажат как са минали рождените дни на децата.
Капитане, мисля че ще искате да излезете на палубата да видите това.
Да вървим.
Това е един от джетовете на хората от хотела.
И e в застопорено положение. Сякаш им е свършило горивото.
Оттук до сградата човек трябва да плува 20-30 минути.
Да, върнали са се плувайки до хотела.
Защо не са се върнали за джета?
Никога не биха изоставили нещо, в това няма смисъл.
А ако човека, който го е карал, не е стигнал до хотела?
А ако ни наблюдава?
Добре, добре, добре. Какво става?
Не знаете ли, че капитанът е забранил някой да е тъжен на този кораб?
Ами ако ви хване? Ще ви каже, че това е сериозна заповед.
Да видим, какво става?
Ами, работата е там, че ни се яде шоколад.
Още повече, че това е последният, който е останал на света.
Ммда, затова сте тъжни, нали?
Да видим...
Защо не засеете малко в сандъчето, за да порастне растение с шоколадчета.
Това не е вярно. Шоколадът не расте по растенията, нито по дърветата.
Така ли? А от къде идва? Нали не мислиш, че шоколадът расте
в супермаркетите? Ами не.
Шоколадът трябва да се посади, да се покрие, да се култивира,
да се дари с обич… и ще ви кажа и още.
Какво мислите за шоколад с трюфел? Трябва да се засеят шоколад и трюфел.
Шоколад със стафиди? Да! Млечен шоколад? Да!
Тогава хайде, да насадим шоколад.
Хайде да донесем вода и бутилка за поливане! Пазя си една до леглото, за да пия през нощта.
Какво ще им кажеш, когато от парченцата не порастнат шоколадчета?
Е, беше шега. Сигурно е, че до утре ще са забравили тази глупава история.
Слушай...
Какво има там вътре?
Винаги го правеше, винаги. Хората си мислеха, че съм глупак.
Но не бях. Децата помнят.
Аз казах на внука си, че никога няма да умра.
И почти не го загубих.
Колко време мислиш, че ще издържи твоята история?
Защото те никога няма да забравят, че там не е порастнало нищо. Нищо.
Добре, ами аз... ще поговоря с тях утре и ще им кажа, че е било шега.
Да.
Айноа… откакто пристигнахме на този остров си все намръщена.
Какво ти е – като го няма Улисес, не се смееш?
Не, не. Просто се тревожа за Вилма, и за баща ми… и...
и досега не бяха стреляли по мен, Пити. Не зная.
Случват ни се много странни неща, откакто дойдохме на острова.
Айноа, тук има нещо.
Кълна ти се, ударих нещо твърдо.
Помогни ми, хайде.
Какво пък е това?
Ехо?
Аз съм Рикардо Монтеро, капитан на Полярна звезда.
Има ли някой?
Улисес!
Няма никого, капитане.
Всичко е на мястото си.
Както когато оправяш леглото си преди да отидеш да закусиш.
Но тук никой не закусва. Изчезнали са.
Това е невъзможно. Трябва да има някой останал.
Никой не тръгва нанякъде, ако чака да го вземат...
Още повече, ако няма къде да отидат. Хората не изчезват просто така.
Напротив, изчезват.
На руския кораб нямаше никой.
И на яхтата също.
И астронавтите се бяха изпарили… няма никой… във въздуха.
Да направим последна обиколка стая по стая. Да видим дали ще намерите някоя улика,
която да ни каже какво може да се е случило тук.
Ако видите нещо, което сочи, че са тръгнали, веднага го приберете.
Гамбоа и аз се връщаме на кораба да информираме хората на острова.
Да вървим!
Капитанът е прав. Близо двеста човека не изчезват просто така като призраци
без да оставят следи.
Може Улисес да ни е оставил знак, или карта, нещо.
Да.
А може да не е имал време.
Продължавай да свириш на китарата.
Ще свириш и когато се оженим, нали?
Дай да видим, Сандра. Ще навършиш, колко - четиринадесет години, нали?
И вече мислиш за женитба... Когато аз бях на четиринадесет,
мислех за футбол и...
Взех я от раницата ти. Нямаш против, нали? Не. Добре ми стои. Красива ли съм?
Да, красива си.
Но по-добре си намери блузка като за теб, или поне твоя размер…
Ами... ако ми е голяма, мога да си я навия, нали?
Искаш ли да си я навия?
Това там майка ти ли е?
Какъв шегаджия си само.
Спах с тениската. Харесва ми, защото мирише на теб.
Ще ми я подариш ли?
Ще ти я дам на заем. Но трябва да се грижиш добре за нея,
защото ми е подарък. Става ли?
Подарък от годеницата ти, от Айноа?
Онази, която не може да дойде до радиостанцията, когато й се обаждаш?
Която не ти обръща внимание?
Да, същата. И затова реших да не бъда с друго момиче докато не успея да я забравя.
Тогава ще съм на около 84 години, горе долу.
Все ми е едно. Аз ще те чакам.Ще те обичам през целия си живот. Обещавам ти.
Чакай да видим, на 84 години ще съм изнемощял, ще имам косми в ушите, ще ми увиснат гърдите...
….. няма да ти хареса.
Не ме интересува. Ще те обичам такъв, какъвто си.
Хайде да сключим сделка.
Когато навърша 84 години, ще говорим. А дотогава – приятели.
Приятели… добре. Добре.
Върнаха се! Те се върнаха! Елате всички!
Този кораб не е Полярна звезда.
Айноа, ударихме лотарията! Айноа, спечелихме от лотарията!
Ударихме печалбата! Не, не, не, не. Да! Пити! Пити!
Даа! Пити, това тоалетна! Да, зная, Айноа.
Какво прави една тоалетна на плажа на края на света?
Сбъдва мечтите ми, ето това прави, сбъдва мечтите ми.
Ето, избери си - запалка, кола маска, са последните на този остров, не.
Но да седнем на тоалетна, Айноа, поне едно няма да ни липсва!
Ще ми помогнеш ли или не? Не. Не? Не, не… Защо?
Тоалетна? Дай да ти помогна. Саломе! Гледай ти, какъв хубав подарък.
Добре… Разбира се, че ще ти помогна.
Ако ни помогне да не ходим половин час, за да отидем по малка нужда,
аз, като жена, ще я изровя!
Саломе, представям ти Скарлет Йохансон. Виж я, беличка, гладка, гледай какви извивки има,
и ще ми хареса да съм върху нея поне веднъж на ден, Саломе.
Не, не прави това…тази мръсотия… Мръсотия е да го правиш там в гората.
Помогни ни! Не мисля да го пипам това. Знаеш ли кой е сядал там?
Искаш ли вода? Не, благодаря.
Хулия… Да?
Нужна ми е помощта ти. Разбира се.
Имам много голям проблем и само ти можеш да ми помогнеш.
Виж, не ме моли сега, защото мия съдовете, а Саломе толкова много ми липсва, наистина.
Днес Гамбоа има рожден ден.
Ти го познаваш, няма да каже нищо на никого, дори на мен.
Предполагам, че когато знаеш, че няма да се празнува рождения ти ден,
предпочиташ да не казваш нищо.
А може би той самия не иска да го празнува.
Естела, зная, че го обичаш.
Но, и трябва да ме извиниш, защото не искам да прозвучи лошо,
Да кажем, че Гамбоа не е най-популярният на кораба.
Прибра един знак за отличие, Гамбоа.
Какво? В хотела те видях как прибра и скри един знак за отличие. Какъв е?
Нямам нищо, капитане.
И снижете оръжието, че това не отива на добре, тази игра сме я играли и преди.
А по приятели не се стреля...
Капитанът му е приятел. Направи го първи офицер.
Да… Това показва, че му се доверява. Той е единственият приятел, който има на кораба.
Изчезнаха почти двеста души. Сред тях – синът на най-добрия ми приятел.
Това не е игра, Гамбоа.
Затова ще попитам за последен път: какво имаш в джоба? Нищо.
Затова ще попитам за последен път: какво имаш в джоба?
Нищо.
Приятелите се сещат за рождените дни, празнуват, гледат заедно мач, знам ли…
…подаряват си подаръци…
Но ти какво искаш – капитанът да направи подарък на Гамбоа?
Искам един приятел да му направи подарък.
Ще си помислиш, че е глупост това, което ще ти кажа, но…
Мисля, че за Ернесто това е важно.
Така или иначе, да се отпусне малко ида спре да мисли, че всеки ден е тест за оцеляване.
Най-накрая има истински приятел.
Добре, но това е лъжа.
Ти си го направила преди това, а приятел не се печели от днес за утре…
Не зная, нужна е емпатия, доверие… това не можеш да го насилиш.
Изстрелът беше чист. С отвор от влизане и излизане.
Този път... мина близо до коляното...
Спокойно, спокойно. Добре.
Ето го.
Какво е това?
Това е морски отличителен знак. На френската флота.
Къде отиде нашето приятелство, капитане? Какво се случи, че изведнъж вече ми нямате доверие?
Хулия, искам само Гамбоа и аз да сме една нормална двойка.
Знаеш, нали… двойка, която се събира с други двойки, която излиза на вечеря…
Не става да сме затворени през цялото време в една каюта.
Разбираш ли ме?
Кажи ми какво означава този отличителен знак. Откъде са тръгнали?
Рикардо, Хулиян съм, чуваш ли ме?
Какво става, капитане, няма ли да отговорите на приятеля си?
Няма ли да му кажете, че синът му е изчезнал, а?
Гамбоа не е перфектен. Не, не е.
Знаеш, също и че човек не решава в кого да се влюби.
На мен ли го казваш...
Накрая се омъжих за един капитан и двете му порастнали дъщери
и една урна, която ме гледа от шкафа.
Какво да кажа аз - понякога влизам тук и ми се иска да подскачам...
Ще ми помогнеш ли?
Ще говориш ли с капитана да му даде подаръка?
Разбира се.
Рикардо, Рикардо, Хулиян съм. Чуваш ли ме? Къде по дяволите се изгубихте? Край.
Виждам какво планирате… ама никой не слуша, наистина…
Не, не. Планираме нещо голямо, Де Ла Куадра, гледай. Чуй ме.
Кравата е като часовник всяка сутрин и всеки ден.
Влиза в палмовата гора и после се връща при нас по едно и също време.
Да...
Чуй ме, ако сложим камерата върху кравата и запишем разходката й през палмовата гора,
ще можем да видим кой се крие там.
Никой няма да влиза в гората, никой няма да се излага на опасност.
Просто е: една крава с камера на главата – перфектно е.
Не зная, Вилма. Кравите ходят само и акат. Прилича ми на една от щуротиите на Пити…
Така ще можем да намерим някоя следа и да разберем къде е Макс.
Добре… слагайте камерата и дано на кравата й хареса, играйте си на игрички…
Рикардо, чуваш ли ме? Рикардо, няма ли някой, който командва там, по дяволите. Край.
Рикардо, стигнахте ли хотела? Говори ли с Улисес, добре ли е?
Да, стигнахме, но още не съм говорил с Улисес, Хулиян. Зает съм да организирам всичко.
Добре, ами обади му се, по дяволите. Стоя тук и не ме свърта на едно място и образувам нерви, мамка му.
Какви са тия работи – комуникацията с хотела е прекъсната, това го знам.
Да, спряно е електричеството, нищо кой знае какво.
Слушай, трябва да свършвам, Хулиян. Какво? За къде бързаш…
Намери Улисес, искам да говоря с него...
Да, сигурно е с другите, не зная дали е на кораба или в хотела.
Все ми е едно, по дяволите, кажи му да ми се обади, вече не издържам, за Бога.
А тук... оправяме се засега... Да се обади на баща си. Край.
Краво…. върви…да пикаеш...
Смених батерията. Работата е там, че не зная колко дълго ще записва.
Дано да е достатъчно.
Хайде, тръгвай към гората.
Гамбоа
Какво се е случило в хотела?
Спрете да питате за неща, които вече знаете, капитане.
Както изглежда, е станал естествен подбор, това се е случило.
Само малцина ще оцелеят.
Паломарес, имаш ли едно евро?
Останаха ми само по петдесет, имаш ли да развалиш?
Рамиро, откъде за Бога да имам едно евро?
Казах на децата, че може да се посади шоколад.
Да, беше шега, но те повярваха и сега чакат да порастнат шоколадчета в сандъка. Това е.
Приготви се, защото веднъж казах на Валерия, че можеш да яздиш делфини както се яздят коне.
И още ми го припомня. Зная, зная, зная.
Но в тази машина на дъното има едно шоколадче. Ако успея да го взема, шегата ще стане истина. Нали?
Нали? Е, Рамиро, прави каквото искаш, става ли?
А ние ще тръгнем да търсим нагоре и като свършиш ела ни настигни, става ли?
Ще ви настигна след пет минути, става ли?
Ако има нещо, викайте и идвам.
Какво има, Бурбуха?
Не зная. Странно е.
Приготвени са както когато чакаш влака в Аточа.
Да, само дето тук няма влак, на който да се качиш.
Пълен е.
Куфарите се стягат само когато тръгваш на почивка.
Къде ли са заминали?
Този кораб е дълъг 65 метра, има четири палуби и тридесет каюти.
Няма място за всички. Зная, въпреки това трябва да стигнем
до сушата, ако ще и да ни е тясно като на малка лодка.
Не смятам да изоставям никого в този хотел.
Вижте… видях вълни, високи тридесет метра и водопади в този океан.
Ако се натъкнем на какъвто и да е проблем, нямаме нито жилетки,
нито спасителни лодки за всички.
Ако ми кажеш координатите на сушата, мога да изчисля продължителността на плаването
и да преценя ситуацията.
Ако правилно съм разбрал: аз имам координатите, а вие имате кораб.
Не това е проблемът.
Познаваме ли се отнякъде? Това, което ти каза капитана, е лъжа.
Казах на мама, че ще спя при теб. Не, не, Сандра, наистина.
Виж какво намерих. Бяха скрити встаята на хигиенистките.
Браво на мен.
Казах не, Сандра. Нито ще живеем заедно, нито да спим заедно, така че,
ако обичаш върви при майки си да й помогнеш с куфарите. Става ли? Върви.
Това е последният път, когато се държиш с мен като с дете, чуваш ли ме?
Няма да ви закарат на сушата. Били сме тук и преди.
Това е капан. След като се качите на кораба, ще ви убият.
Не пожела да слезеш на сушата. Всички се натискаха да слязат първи,
за да стъпят на плажа, а ти единствен предпочете да останеш на кораба.
Какво знаете, Гамбоа?
Има още шест кораба, същите като Полярна звезда, от шест различни националности.
Това вече го зная.
Всички те бяха част от един проект за оцеляване на човешкия вид, наречен Александрия.
Това го зная.
Има и една подводница.
И това го зная, Гамбоа! Кажи ми нещо, което не зная!
Има списък с избрани хора, които трябва да стигнат до сушата.
Хората от хотела не са сред тях.
Тези хора никога няма да стигнат до сушата.
Мъртви са.
Рикардо!
Момчетата ми казаха, че няма никой в хотела. Как е възможно? Какво е станало?
Все още не знаем.
Търсим следи.
Всичко сочи натам, че е дошъл друг кораб като нашия.
Не зная дали това са добри новини…
Може и да са добри. Улисес перфектно знае координатите на сушата.
Възможно е да плават към острова. На това се надявам, но…
Защо никой не влезе в контакт с нас?
След малко ще се кача на мостика.
Рикардо… исках да те помоля за нещо.
Стана ясно, че днес е рожденият ден на Гамбоа.
Да. И Естела ме помоли да му връчиш този подарък все едно е теб.
Как все едно е от мен…?
Да, нищо не е, нищо, просто една щуротия.
Назначи го като първи офицер и вероятно това говори, че си има приятел на кораба.
Хулия, не мога да му дам подарък, нито да му пея Честит рожден ден.
Ти винаги си ми казвал, че на първо място стоят хората, и след това всичко останало, нали?
Да се сетиш за рождения ден на някого… е едно от малкото лични неща, които ни останаха тук.
Направи го за Гамбоа, ако не за него, заради Естела.
Добре.
Но ще го направя, когато свършим с хотела.
Благодаря.
Да заминат без куфарите е странно.
Все едно да отидеш да играеш футбол и да оставиш топката вкъщи.
Както и да е, може би ще мине друг кораб и ще натовари куфарите, а, Бурбуха.
Нали знаеш, че ако вземеш повече от необходимото, не стига място за нищо в гардероба на каютата.
Но в тези куфари са пижамите им, семейни снимки,
единствените спомени, които са им останали на света.
Те са като техни къщи на колела. А те не се изоставят. Никога.
Тази тениска не беше ли на Улисес?
Много е мръсна.
Капитане, намерихме куп пълни куфари, струпан в един от коридорите на 106-ти етаж.
Намерихме и една тениска на Улисес, хвърлена на пода, капитане.
Това са лоши новини, Паломарес. Продължавайте да търсите.
Няма да тръгваме, докато не намерим някаква следа.
Да, а ти какво си?
Има обаждане от небостъргача за Айноа. Чувате ли ме? Едно момиче иска да говори с нея.
Тук Айноа Монтеро до небостъргача, чувате ли ме? Здравей. Виж, ще бъда кратка.
Обадих ти се, за да ти кажа, че Улисес вече забрави за теб.
Извинявай, но не те разбирам. Коя си? Това не те интересува.
Обадих ти се само, за да ти стане ясно, че Улисес вече не иска да има нищо общо с теб.
Затова го остави на мира. Ясно ли е?
Виж, не зная, не зная за какво е това. Но започвам да се притеснявам малко.
Случило ли му се е нещо на Улисес? Ало? Коя си ти?
Момичето, което го държи за ръката и го целува всяка нощ и спи в прегръдките му,
годеницата му.
А, разбира се, облякла съм сивата тениска с лъва. Да, онази, която си му подарила.
Ползвам я за пижама. Каза, че ми стои супер секси.
Виж, много се радвам, че сте заедно и че сте добре, наистина.
Но сега ми се иска да говоря с Улисес. Там ли е, би ли ми го дала, моля?
Но кое от всичко не разбра, момиче? Остави го на мира! Не иска да говори с теб!
Вече не си му нито годеница, нито никаква! Затова го остави на мира.
Не му се обаждай, не се доближавай до него и не го поглеждай ако го срещнеш.
Знаеш ли защо? Защото ще ти избода очите! Ясно ли е?
Ало?
Мисли, мисли, мисли, мисли…
Хей, отдолу няма 209 души.
Веднъж Валерия и аз се скрихме в една пералня,
която беше много малка и се въртеше.
Виж, Паломарес. Какво прави тук снимка на руския кораб?
Сигурно е на Улисес. Оставил я е да я намерим.
Не може да бъде. Тази снимка не е правена от Полярна звезда,
защото никога не сме били от дясната страна на другия кораб.
Какво има, Бурбуха?
Познавам този почерк...
Писано е от Маримар.
Коя е Маримар?
Беше моята годеница преди балончето.
Сигурно е случайност, Бурбуха, виж, този почерк…
Не, от Маримар е!
Виж чертичката под цифрата 1.
Тя винаги я слагаше.
Да...
И сливаше буквите...
И никога не слагаше точката на И-то, защото се разбираше и така.
От Маримар е. Да.
Била е тук… тук.
Никой от този кораб няма намерение да ви заведе до сушата.
Но капитанът каза обратното. Не зная на коя от двете ви да вярвам.
На който искаш. Но първо виж това и после решавай.
Виждаш поредната група, който намерихме. И на тях казаха, че ще приберат всички хора.
и много малко от тях оцеляха.
А ти коя си?
Аз не съм никой, само поредният пасажер.
Преди да се кача на Etiole Du Nord, годеникът ми настоя да се присъединя към екипажа
и благодарение на това съм жива.
Годеникът ми беше част от всичко това.
Както и да е.
Никой не бива да се качва на този кораб. Никой.
Мисля първо да се обадя на Полярна звезда да дойдат да ни вземат веднага, по дяволите.
Плавал си на Полярна звезда?
Да, познаваш ли кораба?
Аз не, но годеникът ми плава с Полярна звезда. Как се казва годеникът ти? Роберто.
Той е доктор по приложна физика.
Познаваш ли го?
Разбира се.
И... той е бил с теб на кораба... Добре ли е? Жив е?
Да... да, жив е.
Благодаря.
Беше прав, Пити. Какво, че тоалетната е важна, нали?
Нали ти казах, Айноа. Има четири неща, които ни напомнят за дома.
И тоалетната е едно от тях.
Преди няколко седмици разбрах, че Улисес ме е лъгал.
Познавал е Дулсе.
Познавал я е от проект Александрия.
Затова не отговарям, когато се обажда, нито говоря с него, нито нищо.
Сега разбирам защо си тъжна вместо да се усмихваш.
И когато вляза в палатката и всичко потъва в тишина, си давам сметка,
че след няколко дни Улисес ще стъпи на този остров и после какво?
После какво?
После отиваш, врътваш си задничето и си бомба!
Айноа... На никого няма да даваме тоалетната освен ако си заслужава.
И каквото и да ти потрябва, ще бъда тук, Айноа. Става ли?
Търси ме за каквото и да е.
Сядай, хайде.
Добре съм я почистил.
Остава да намерим и тоалетна хартия…
Ела при татко, ела при татко.
Хайде.
По дяволите.
Хайде де!
Благодаря ти, господи!
Паломарес!
Бурбуха!
Момчета!
Всичко наред ли е?
Не е наред, защото папагала говореше за Маримар.
А това е нейния почерк, което ще рече, че Маримар е жива.
Била е тук.
Да видим, тогава, Бурбуха..., това е добре.
Че е жива е цяло чудо, Бурбуха. Трябва да подскачаш от радост.
Ей толкова остана и ще я видиш отново. Да, но когато ме види, ще види и балончето
и ще си помисли, че сега съм един глупак, който говори бавно и заеква и не си спомня нищо.
Това не е вярно. Ти не говориш бавно, говориш със сърцето.
Щеше ли да спреш да я обичаш, ако тя беше на твое място, Бурбуха?
Не.
Маримар няма да види един глупак, ще види същността ти –
човек, който е преживял катастрофа и е забравил всичко, освен нея.
Това ще види. Ела тук.
Счупили са я!
Счупили са я. Ако са искали да я изключат, е трябвало само на натиснат бутона,
който е тук и е голям.
На Улисес са му отрязали комуникацията.
Или по-скоро е било нарочно, за да не може никой вече да говори по радиостанцията.
Защо не са искали да повика помощ? Да видим… дошъл е някой и ги е излъгал,
казал им е да си приготвят куфарите, за да отплават към сушата.
Но е било лъжа.
Като евреите, тръгнали към крематориума.
Капитане, в стаята с радиостанцията сме. По всичко личи, че са стреляли по него.
Стреляли са по радиостанцията? Сигурен ли си?
Да, капитане. Гилзата е на пода.
Някой се е бил тук.
Това е кръв.
Кръвта изсъхва в такъв цвят.
Знам го, защото съм го виждал много пъти в кухнята със Сало.
Капитане, има кръв. Паломарес, върнете се на кораба.
Тръгвайте оттам веднага. Отплаваме. На вашите заповеди, капитане. Да вървим!
Зная, че ще ме оставиш сама. Ще ме изоставиш.
Зная, че след като си поиграеш с мен ще да ме оставиш в чекмеждето с куклите.
Не, нямам намерение да си играя с теб, Сандра.
Не ме лъжи, не съм идиот. Чух те като си говореше с онази мръсница.
Зная, че няма да се качиш на кораба.
Ти и аз трябва да бъдем заедно. Обичам те и не ме интересува друго.
Няма да те изоставя. Защото никой няма да се качи на този кораб, както и ти.
А сега, моля те, остави ме, защото искам да говоря с Полярна звезда.
Аз вече го направих. Моля? Вече говорих с Полярна звезда и с Айноа.
Казах й, че ме обичаш, че сме заедно и да забрави за теб.
Сега, Сандра, чуй ме. На твоята възраст се обича по странен начин.
Когато аз бях на 14 години, разсъждавах също като теб.
Вярвах, че няма нищо по-важно от това, което чувствам.
Но сега искам да отидеш при майка си, да се затворите в стаята и да не излизате, каквото и да става.
Защо искаш да се върнеш при нея?
Защо продължаваш да си влюбен в човек, който не те обича както аз те обичам?
Защото от хилядите любови, които ще имаш в живота си, ти пожелавам тази, която ще те спре
и ще те прикове така силно, така силно, че да не можеш да си представиш да я изпуснеш.
А за мен това е Айноа.
А твоята, ами… ще се появи.
Но не съм аз, повярвай ми.
Сандра!
Ти си моята! Но развали всичко.
Слизат в трюма, за да спасят всико, което могат. Не намерихме никого.
Стреляли са по радиостанцията в хотела. Затова е прекъснала комуникацията.
Но не намерихме нищо, което да ни подскаже какво се е случило там.
Няма ли следа, която да ни каже къде може да е Улисес?
Знаем, че друг кораб е пристигнал преди нас. Френски кораб.
Да, но защо не са ни потърсили по радиостанцията от кораба?
Или да оставят бележка в хотела или нещо друго. Не зная, Паломарес. Нямам отговор.
Но докато не намерим нещо, което да ни докаже противното,
всички хора от хотела, Улисес, са живи. И най-вероятно са поели курс към сушата.
Да, но ако са поели към сушата, не трябваше ли да ги срещнем?
Не е задължително. Морето не е автомагистрала с две платна.
Възможно е, докато си говорим, те да се приближават към сушата.
Или да си постилат хавлиите на плажа.
Хулия, това говори ли ти нещо? Да. Това е отличителен знак на Etoile Du Nord
един от корабите от проект Александрия. Кораб, който не побира двеста души.
Тогава това започва да добива смисъл...
Тук Улисес…. Търся Полярна звезда… чува ли ме някой?
Улисес, Улисес, повтори, моля те. Нищо не се разбира. Връзката е много лоша.
Капитане, капитане, чувате ли ме? Улисес. Капитане, чувате ли ме? Улисес, губя те. Край.
… помощ… един кораб… чувате ли ме?... Улисес, не разбирам нищо от това, което каза.
Какво става, Улисес? По дяволите. Капитане, чувате ли ме? Трбява да се върнете веднага.
Дойде един кораб, не зная откъде идва. Но, но не са добри хора. Искат координатите на сушата.
Мисля, че…
Мисля, че искат да ни убият, капитане.
Чувате ли ме?
Капитане,
ако ме чувате,
може ли да я чуя, моля...
Моля Ви кажете й, кажете й, че трябва…
Надявам се, че успя да се сбогуваш с приятелите си.
Защото отплаваме незабавно. Не, няма да ходите никъде.
Зная кои сте и какво се случва с екипажите, които се качват при вас.
Ти не знаеш нищо.
Зная за проект Александрия и че сте един от корабите.
Не е нужно да е така. Има само един начин за започване на нов свят, нали?
Но нали казахте, че никой няма да пострада! Не се притеснявай, няма да му се случи нещо.
Улисес е един от избраните.
Съжалявам… исках само да не ме оставяш. Обичам те!
Успокой се, красавице.
Всичко ще бъде наред.
Тръгвай!
Казах ти, че ако поливаш растенията, ще порастнат по-бързо. Нали така, дядо?
Да, но първо растенията трябва да покълнат, не е така просто.
Шоколадът е много деликатен и иска грижи, още повече на кораб.
Да, но ние добре се грижихме за него. Сложихме захар и вода, за да стане по-сладък.
А ако му сложим мляко... Обичам млечен шоколад!
Растенията се нуждаят от въздух, светлина и тор за пръстта.
А тук нямаме селитра. Ще поникнат много слаби, много слаби…
Расте! Дядо, расте, виж! Вярно е! Расте шоколадче!
Не я пипай, както каза дядо ти, да не се счупи.
Ще му попеем ли? Но радиото ми го няма, имам една много мила песен.
Наистина ли си помисли, че ще излъжа дете?
За тях е истина това, че поникна шоколад.
Света вече го няма, но не трябва да изчезва и магията, нали?
Какво има тук?
В хотела вече няма никой. И това не означава нищо повече.
Но ви се заклевам, че ще ги намерим. Така че, връщайте се по местата си.
Поемаме курс към сушата. Не искам да се връщам в този хотел никога повече.
Рикардо, сега, докато са събрани всички, хайде да ги оставим малко.
Носиш ли подаръка на Гамбоа? Да… Да? Ами давай тогава, моля те.
Момчета, момичета, един момент моля. Капитанът има да ви каже още нещо важно.
Да, добре. Разбрахме, че днес Габмоа има рожден ден.
Добре ли си? Да. Случило ли се е нещо? Не, не, добре съм.
Рикардо, чуваш ли ме? Край.
Рикардо, Рикардо... Сега пък пясък ли има вътре…
Де Ла Куадра, кравата се върна. Мисля, че искате да видите това.
Палми, палми… храсти, камък, още палми… това ли трябва да видя? Момент само.
По дяволите, кравата служи за едно – да дава мляко и пържоли, не за разходки, по дяволите.
Китаецът е силен, когато трябва да защитава живота си, но кастилския...
не го ли тренирате нощем, ако трябва аз да му дам практически урок, а?
Погледни! Там! Виждаш ли?
Добре, от мое име и, вярвам, че и от името на останалите от екипажа,
поздравления, Гамбоа.
Честит рожден ден!
Честит рожден ден ти пожелаваме всички! Честит рожден ден!
Благодаря, капитане. Нямаше нужда да се занимавате.
Да, ами… това е една... танцьорка. Виждам.
Рикардо, Хулиян съм. Чумаш ли ме? Край.
Слушам те, Хулиан. Всичко наред ли е?
Както се вижда… на този остров има хора. Въоръжени са.
И мисля, че намерихме къщата им.
Не може да бъде. Това е айсберг.
Каква е тази линия? Ще навлезем в леда.
Внимателно, капитане! Капитане, ако не завием, ще се ударим в леда, хайде!
Това не е айсберг, това е кораб. И идва към нас.
Сърдиш ли ми се? След по-малко от три часа ще пристине една подводница, вече се приближава.
Ако не им предадем документите, които бяха в червената папка, ще ни убият! Всички.
Пред нас са.
Подводницата е на три мили.
Това е куче спасител!