Аманда Тапинг в
Убежище
По идея на: Деймиън Киндлер
03х07 - "Пробив"
По-рано
Не знам. "Да се предаде?"
Имам чувството, че се намирам в някакъв вид шпионски роман от 50-те,
когато използваш такива изрази.
И какво му има на това? - Нищо.
Просто мисля, че може да използваме изрази, които са от този век,
за тези, който сме се родили по-скоро.
Да, но "търсене на убежище" звучи много точно.
Добре, ами ако използваме термини на мафията? Те са вечни.
Като, "трябва да се махне от улицата"
или, сещаш се, "не, не, не, не, не
Франки отива на юг".
Да, той ще се чувствам в безопасност с нас.
Ето го.
Наистина едва работи.
Добре, мисля си, че тези са един вид гущероподобни хора.
Не се крият добре на публично място. - От тук е вонящото място.
Съобщението му не определи расата му.
Само че се нуждае от помощта ни. - Винаги мислиш, че са земноводни?
Когато не знам какво е съществото? Да, винаги това мисля.
Аз също. - Вие поемете горните етажи.
Поддържайте радио връзка. - Добре.
И може да се опитате да бъдете малко по-...
Гостоприемни? - Да.
Особено ако се окаже гущер.
Ехо?
Имали някой?
Защо ще ни помоли за помощ и после няма да се появи?
Страх, може би. - От какво?
Това е много добър въпрос.
Ехо!
Излез, приятелче.
Приятели сме.
Опитвам се да бъда гостоприемен. - Да.
Нищо.
Чакай.
Скенерите не харесват нещо тук.
Ð”Ð°, Ð•Ðœ ÑÐ¼ÑƒÑ‰ÐµÐ½Ð¸Ñ.
ÐÐ°Ð±Ð»Ð¸Ð·Ð¾ Ð¸Ð¼Ð° ÐµÐ»ÐµÐºÑ‚Ñ€Ð¾Ñ†ÐµÐ½Ñ‚Ñ€Ð°Ð»Ð°. ÐœÐ¾Ð¶Ðµ Ð´Ð° Ðµ Ñ‚Ð¾Ð²Ð°.
Или някой не иска да намерим човекът риба.
Да.
Изглежда, че никой не е бил тук от години.
И вашите скенери ли не работят?
Да, получавам странни силови снопове, но после се оправя.
Имам лошо чувство за това място.
Благодаря ти, че го каза.
Добре, проверихме третия и четвъртия етаж.
Ако приятелят ни е бих тук, мисля, че го е хванало страх.
Не мога да си представя защо.
Освен това, мразя това място.
Амин.
Добре.
Да се срещнем на главния вход.
С удоволствие.
Ще накарам Хенри да пусне проверка на скенерите.
Кой знае, може би "наистина страшно" е параметър.
Човекът го е дострашало и не се е показал. Къде е мистерията?
Кейти... - Винаги има мистерия.
Очарователно.
Казвам, че ако г-н Плашлив наистина искаше помощта ни,
щеше да се свърже с нас.
До тогава, колкото и да ми харесва тук...
Освен ако не се е опитвал да ни предупреди.
За какво? - Не знам.
Тук става нещо странно, което не мога да разбера.
Да, цялата тази сграда има странна магия като хората са умирали тук.
Искаш ли да останеш? Може Хенри и Големият
да сканират мястото от горе до долу.
Не, не, ще се връщаме.
Оставих Тесла твърде дълго в библиотеката.
Ще се върнем по-късно с пълен комплект.
Кой иска късна закуска? Умирам от глад.
Да, храната е добра.
Хайде де.
Уил! Кейт!
Чух тази убийствена шега вчера.
Давай. - Добре. Чук, чук.
Сериозно ли? - Просто го кажи, Уилям.
Добре. Кой е там?
По дяволите.
Какво в името на Бог?
Уил? Кейт?
Ехо?
Покажи се.
Причината да сме тук
е, защото ти ни се обади за помощ.
Къде си?
Махни се!
Не искам да те нараня.
Не съм ти враг!
Кой си ти? - Хелън.
Изглеждаш красиво.
Кой си ти?
Не би ли...
иск...
искала да знаеш?
Здрасти.
Ти ме заключи тук.
Развали телефона ми. Заключи ме нарочно.
Общо взето, да. - Чувстваш се добре
като командваш ти?
Спри!
Искаш да кажеш... да спра да правя това?
Не. Чаках дълго време за това.
Искам да продължи.
Хванах те. - От къде ме познаваш?
От къде наистина?
Ако можеш да си задържиш главата, докато всички други си я губят.
Ако можеш да вярваш в себе си, докато другите се съмняват в теб.
Ако можеш да чакай и да не се отегчиш. - Моля те, чуй ме.
... Или да те лъжат. - Какво искаш?
Холограма за д-р Магнус.
Здравейте, аз съм Хелън Магнус. Подпишете тук, моля, бихте ли, г-жо.
Холограма. Каква холограма? - Холограма на град.
Не знам за какво говориш.
Холограма... Град...
Моля те. Не знам.
Не, не, не. Фокусирай се.
Град. Холограма. Карта.
Да си имала посетители в Убежището?
Двама мой приятели? Много бледи?
Бил си ти. Ти нападна Уил.
Няма защо.
Спри да ме удряш.
Добре.
Знам за града. - Хубаво!
Ключовите камъни. Място. Кажи ми.
Ключови камъни? Не знам нищо за тях!
Кълна се! - Имаш картата, нали?
От няколко седмици? Имаш картата, нали?
Да. - Изучаваш я. Научаваш я, нали?
Каквото можем. Много е сложно.
Да не си затъпяла?
Ключови камъни. Място.
Координати.
Изучавахме картата, но честно
не намерихме нищо за никакви ключови камъни.
Грегъри!
Той ти изпрати това великолепно съобщение,
а ти дори не го получи, както трябва. - Познаваш баща ми?
Поне разбра ли какво гледаш?
Кухата Земя. - Кухата Земя!
Да, под земята е!
Браво!
Искаш да разбереш как да стигнеш до града.
Посредством... Хайде, кажи го, кажи го.
Ключовите камъни.
Дайте на г-цата награда.
Може да знам нещо за тях.
Очевидно знаеш повече за града, отколкото мен.
Може би, може да ми дадеш повече детайли.
Млъкни! Просто млъкни! За глупак ли ме мислиш?
Наистина не знаеш, така ли?
Боже, жената не знае. Не си си написала домашното.
Много разочароващо.
Тогава предполагам, че свършихме.
Ето го...
Джони!
Хубаво.
Първо нападна тук...
Вторият път, тук...
Трети.
Трябва му пространство, за да работи.
Уил! Кейт!
Какво в името на Бог?
Небрежност...
Виждам, че не си загубила форма.
Предполагам, че сме се срещали и преди.
Не мога да си те спомня.
Провален експеримент на Обществото?
Може би бивш пациент?
Продължавай.
Хайде, Хелън. По-умна си от това.
И преди си играла тази игра.
Хайде де...
Покажи се.
Искам само да поговорим.
Сега ми кажи, че не си ме забравила.
Адам.
Хубаво е да те видя отново, любов.
Минаха само колко?
Сто години.
Това е невъзможно.
Ти си мъртъв.
Убих те.
Не разбирам.
Да, трябва да ти е много объркващо.
Адам...
Не казвай, че съжаляваш, особено ако не е така.
Как успя... - Защо да ти казвам нещо?
Какво ти пука?
Предполагам, че си права. Това е разумен въпрос.
Да не си забравила как да говориш с мен?
Може ли да говоря с Адам? - Тук. Аз съм.
Можеш ли да ми простиш?
Какво, защото аз съм разумният?
Не мога.
Разбирам. - Иронично,
той разбира защо ни уби.
Казва, че е било чисто бизнес.
Да не го приемаме лично.
Да, той би го казал така.
Предполагам, че трябва да говоря и с него.
Не мисля, че наистина го искаш.
Той един вид ръководи цялото това нещо,
още в началото. - Виждам това.
Всичко е наред. Ще се оправя.
Наистина е хубаво да те видя отново.
Надявах се да те видя скоро.
Аз също. - Нечестна кучка.
Здрасти, Адам. - Наричай ме Хайд.
Ти не се казваш така. - Да, но "Адам Уорд"
просто звучи толкова слабо и трогателно.
Никога не ме е интересувал много "Джекил". Хайд?
Моят вид прякор за копеле.
Стига си се възхвалявал.
Беше книга написана за три дни надрусан с кокаин.
За моите невероятни подвизи.
Така и не видях и пени от нея. Стивънсън, самодоволен мръсник.
Това ли е всичко? Отмъщение?
След като ти се провали на холографския тест,
да, разбира се, че е.
От къде знаеше, че е в мен?
Искаше да те попитам какво мислиш за всичко това.
Винаги се опитваше да те впечатли малкият подлец.
Аз? Не ми пукаше много.
Значи, устройството ти. Така пътуваш.
Неговият гений.
Моята неутолима жажда за насилие.
Наистина, комбинация направена в рая.
Блип! Здрасти, строшаване, трясък, взрив... Блип.
Здрасти.
Най-добрата играчка. - За страхливец.
Не започвай!
Знам, че мина много време, Хелън,
но наистина, честно, ти ни уби.
Трябва да признаеш, че си го очакваше.
Твоята играчка...
Ако Адам ми обясни как работи, ще съм още по-впечатлена.
Добър опит. Съжалявам, той е зает.
Помоли ме да го направя бързо, заради тебе.
Естествено, аз отказах. Бих предпочел да те видя как страдаш.
Колко мило от твоя страна.
Хелън...
Така и не разбрах едно нещо, ти и Джони Друит.
Хелън?
Какво, по дяволите, видя в
този твърдоглав женомразец?
Въпреки че харесвах Тесла.
Поне той беше честен. Винаги знаеше къде си с него.
Уотсън беше единственият, който ми изглеждаше справедлив,
освен теб.
Ти беше любимката ми. Докато не ме уби.
Което, както може да предположиш,
ме остави с няколко емоционални белега.
Можеше да я спасиш.
Можеше да спасиш дъщеря ми.
Вместо това ни остави с нищо.
Чух за Ашли.
Трагично, нали? Да загубиш дете.
Как е възможно? Не си остарял.
Бих казал, че изглеждам добре.
Някак си си успял да оцелееш всички тези години.
Знаеш за града. Мисля, че имаме много да говорим.
Искаш да ти кажа всичко, което знам,
а ти да не ми дадеш нищо?
Ами... бях там. Невероятно. Би ти харесало.
И това получаваш за сега.
Каква отживелица.
Жена с пушка.
Трябваше да ме послушаш.
Не трябваше да се стига до тук. - И все пак, ето ни тук.
Мислиш ли, че просто щяха да те оставят?
Да разпространяваш хаоса си необуздан.
Има нещо, което трябва да знаеш, Хелън.
Относно това място.
То е изумително. - Спри.
Знам какво правиш.
Говориш много, докато той те спаси с яростта си.
Тогава какво чакаш? Знам защо си тук.
Каква е задача ти.
Давай, приключи я.
Приключи!
Ядосана ли си ми, Хелън?
Хелън?
Уил! Кейт!
Тук горе!
Знам защо си ядосана.
Добър беше.
Мислеше, че аз съм голяма заплаха.
Копеле! - Просто исках да те понатупам малко.
Да те видя мръсна и замаяна.
Хубаво. Все пак, все още удряш като момиче.
Искаш ли още? Или още номера?
Всичко това
е шедьовър в твоя чест.
Да ти покаже какво разруши.
Надарено момче с блестящ ум. - Млъкни!
Накарай ме, момиче.
Сега се забавляваме! - Адам? Адам, говори с мен.
Съжалявам, младежът не се интересува.
Нека говоря с него!
Беше просто идея.
Не бях сигурен, че ще проработи.
Научих толкова много преди да ни затворят.
Как е възможно? - Времето е като хартията.
Можеш да го оформяш, както искаш.
Те могат да го направят.
Само ми трябваше източникът им на енергия.
Енергийните топки на тавана. Те ли го правят?
Непроменливото време се влияе от масата,
променящо се като променя ефекта на локализираната гравитация...
Адам... - Ускорявам времето.
И това ти позволява да се движиш така?
Променя всички закони.
По-бързото време позволява на пукнатини
да се отварят в подпространството.
Точно като портали.
Харесва ли ти? - Брилянтно е.
Знам. Така е, нали?
Адам, пусни ме. Може да поговорим.
Не, не. Не мога да го направя. Целта е да намеря път обратно.
Към града. - Да.
И тогава... - Да ме убиеш.
Елегантно.
Дълбоко съжалявам за това, което направих. От толкова дълго.
Стой назад. - Знам, че не можеш да ми простиш.
И повярвай ми, и аз не си простих никога.
Не минава и ден... - Спри.
Когато да не мисля за това. Адам...
Липсваше ми.
Ти също.
Дяволска отрепка!
Не може да влезеш в пукнатините незащитен.
Не и без раняване.
Адам!
Адам, говори с мен!
Адам!
Бях тук.
Той влезе... тук.
Тук...
Всичко е наред. Всичко е наред.
Всичко е наред.
Всичко е наред. Всичко е наред. Всичко е наред. Всичко е наред.
Всичко е наред.
Стига вече, Адам!
Предавам се. Вземи ме за затворник.
Ключовите камъни. Какво са те? Как водят до града?
Ако може да сънуваш
и да оставиш сънищата си да властват...
Кърви до смърт или говори.
Твой избор.
Не сме съгласни с това, виждаш ли,
защото той казва, че няма да го направиш.
Не съм толкова сигурен. - Убих те веднъж. Би било напразно.
Променила си се през последния век.
Защо баща ми ми прати това съобщение?
Какво толкова е важно относно града?
Адам! Фокусирай се! - Всичко е жизненоважно на това място!
Мислиш, че чудодейни земетресения се случват,
защото си хубав човек?
Каква беше целта на съобщението? - Беше предупреждение.
За града? - Градът? Градът?
За мен е!
Значи все още е жив? - Шансът е 50 на 50.
Наруши много големи правила като ти прати съобщението.
Екзекутирали са хора и за по-малко.
Имаш холографската карта, но не знаеш как да я прочетеш.
Ако искаш да спасиш Грегъри, ти трябвам! Аз!
Заведи в Убежището си. Или ме остави тук.
И в двата случая...
Няма да има нищо за изучаване.
Адам, какво си направил?
Прощавам ти, Хелън. Прощавам ти.
Ставай! Ставай!
Прощавам ти.
Хайде!
Чук, чук.
Сериозно ли? - Просто го кажи, Уилям.
Добре. Кой е там?
Магнус!
Боже мой! Какво стана? - Кой е този?
В беда сме.
Превод: boy_free