Отдолу по този път, в един ден през лятото на 1944 год.,
бяха пристигнали войниците.
Никой не живее тук сега.
Останали са само няколко часа.
Когато са напуснали, обществото, живеещо от хиляда години тук, е загинало.
Ние сме в Орадур-сюр-Глан, Франция.
В деня, когато са пристигнали войниците, хората се били събрали.
Мъжете били отведени в гаражите и хамбарите.
Жените и децата били подгонени по този път
в посока на църквата.
Оттук те чували стрелбата, докато мъжете са били разстрелвани.
По-късно и те били убити.
След няколко седмици много от които ги бяха убили, също умират,
в битка.
Орадур никога не е реконструиран. Неговите руини са спомен.
Мъченичеството му изобразява хиляди други в Полша,
Русия, Бирма, Китай.
В един свят по време на война.
СВЕТЪТ ВЪВ ВОЙНА
01.Една Нова Германия (1933 - 1939)
Режисьор ХЮ РАГЕТ
Сценарист НИЙЛ АСЪРСЪН
Разказвач ЛОРЪНС ОЛИВИЕ
Германия, 1933.
Огромен и сляп ентусиазъм изпълва улиците.
Национал-социализма печели властта в една страна, измъчвана от безработица,
огорчена от загубата на територии, деморализирана от слабата политика.
Може би е едно ново начало.
Мнозина смятат нацистите за малко нелепи тук
и много завладяващи там,
ала вероятно времето за размисъл е било приключило.
Адолф Хитлер не е иззел властта.
Тя му е предложена, точно когато неговите гласоподаватели намаляват.
Политиците, издигнали Хитлер за канцлер, твърдят:
"Ние сме го наели."
Основна фигура от тях е много старият президент Фон Хинденбург.
А социал-комунистите опитали да посрещнат Хитлер спокойно:
"Това е нетрайно", казали.
Анти-нацистите запазват спокойствие пред този факт,
понеже старият лидер от войната - Хинденбург (все още държавен глава),
е известен с презрението си към малкия вулгарен ефрейтор.
Номер 9082, Паул фон Хинденбург.
Така.
Това е?
Е, сега вече сме готови.
"Хайл! Хайл! Хайл!" "Хайл! Хайл! Хайл!"
С фалшива тържественост, Хитлер и неговите лейтенанти
се насочват по стъпалата към церемониалното откриване на Парламента.
Силата на партията е изградена чрез революционно насилие.
Те никога не са си представяли, че биха могли легално да дойдат на власт.
Когато старата сграда на Райхстага се запалва мистериозно,
Хитлер сграбчва шанса и ограничава всички граждански свободи.
Неговите последователи трудно биха повярвали в случайността.
Старият Хинденбург, символ на забележима приемственост, е все още президент,
когато те трансформират правителството до това състояние,
с актове на показна законност.
През март, когато Райхстага позволява на Хитлер да управлява без парламент,
Хинденбург не коментира.
Законният канцлер започва ролята на законен диктатор.
Хитлер обява Нова Германия.
Имайки намерението тя да просъществува хиляди години.
Новата Германия започва да арестува своите врагове: комунисти,
социалисти, неподходящи журналисти, дори депутати от Райхстага.
"Бързо на работа."
В концентрационния лагер Ораниенбург, северно от Берлин,
условията принципно били тежки, даже брутално.
По това време лагерите работят за Сектор"Атака", SA.
Те повече малтретирали, отколкото да убиват.
В началото Хитлер напредва с обещаната кампания срещу евреите.
Като организирания от SA бойкот срещу принадлежащите на евреи магазини.
Истинската причина била насърчаването на германския народ
да мисли и действа антисемитски.
Външният свят бил ужасен.
Но живите тогава, включително еврейските германци,
мислят, че антисемитската кампания е дело на екстремисти -
нещо, с което Хитлер ще приключи веднага, щом се почувства в безопасност.
Те също така очакват да подеме културна революция.
Немската култура да се очисти от петната на еврейската и болшевишката.
Книгите са хвърлени в пламъците.
Много от тях биват изгорени тъкмо от учащи и преподаватели.
Мярката покачва напрежението: интелектуалците забягват -
писатели и учени,
наложени таланти в лицето на Западна Европа и Америка.
Сто години по-рано Хайне, немски поет от еврейски произход,
чиито книги се изгарят него ден в пламъците, заявява:
"Където се горят книги, ще приключи с изгарянето на хора."
Някои от най-ревностните последователи на Хитлер
открили нови начини да покажат лоялност -
те се женят или го правят отново, ако се женени, по правилата на нацисткия ритуал.
Нацистите имат подкрепата на голяма част от безработните,
но по-малко сред организираните работници.
Лявото крило на партията
желае да основе движение на работниците вътре в заводите.
Хитлер обаче следва по-прост курс.
Той се съгласява със синдикатите за празника на труда, така както те искат.
На следващия ден премахва синдикатите.
Поддръжниците на нацизма са основно от средната класа.
Собственици на магазини, съсипани от депресията,
чиновници, загубили спестяванията си,
закъсали заради масовото производство занаятчии.
"Зиг Хайл! Зиг Хайл! Зиг Хайл!"
Това са поклонниците на Хитлер.
Към тази рухнала армия се вливат и половината земеделци и селяни.
Хитлер се заема с тях по време на Голямата депресия.
Казва им, че техните кръв и земя, за него самия са съкровището на Германия.
Одобрява закони, предоставящи им собственост върху земите. И раздава хляб.
Договорът от Версай 1919-та намалява германската територия драстично
и отхапва дълбоки парчета от границите на Германия.
Те са загубили Елзас, Лотарингия и Саарланд.
Източната част на Прусия е включена към новата полска държава;
Силезия е разделена на две;
Гданск става град от Лигата на нациите.
За патриотите,
Германия не е свободна, докато договорът от Версай важи.
Хитлер изглеждаше като спасителят от предсказанията в паметниците на границата
"Никога, Немецо, не забравяй, с каква сляпа омраза те окрадоха.
Чакай часа, в който ще отмъстиш за кървавото престъпление на границата."
Освен това в чужбина имаше възхищаващи се на начина, по който Германия се защища?
В Америка имахме много доклади срещу вашето ново правителство -
много пъти причинявали яростни демонстрации навсякъде.
Сега мога да кажа, че американският народ днес
знае, че техните истории са фалшиви и без основание.
Намирам, че има нов, свеж виталитет тук в Германия,
с този велик лидер и канцлер Адолф Хитлер, на когото се възхищавам много.
Нова Германия ще изгради за вас
съвършеното централизирано правителство на съвременния свят.
В действителност Нова Германия е съвкупност от различни интереси и болки,
вкопчани заедно под ремъка на Национал-социалистическата партия.
А катарамата на колана беше Хитлер.
Изворът, най-скъпоценното ни, в провинцията,
е нашият народ.
За тия люде,
с тези хора
ние ще се бием и борим
и никога не ще изпаднем,
никога няма да ги предадем,
никога няма да треперим
или пък да се отчаяме.
Да живее нашето движение! Да живеят нашите хора!
Наистина, това бе единствената партия, която обеща да ни изкара от бездната.
Основната идея
беше, че би било възможно само,
ако създадяхме нация с отборен дух,
със солидарност и всичко свързано със същите усилия,
вместо да се борим с малките различия в мненията,
във външната или социалната политика, и тъй нататък.
Какво обеща? Работа и хляб за масите,
за милионите работници, които бяха безработни и гладни тогава.
Днес, в нашето благоденстващо общество,
работа и хляб вече не означават нищо,
но в онзи момент, те бяха основна необходимост
и обещанието му, което днес не би ни отвело в никоя посока,
тогава изглеждаше като обещание за рая.
Всичко това става на идеалното място, където пророкът да каже:
"Аз ще ви отведа в Обетованата земя.
Аз ще ви избавя от лукавия."
Който и да бе казал това, щеше да бъде посрещнат с ентусиазъм.
Разбира се, имаше и казващи: "Той е фалшив пророк",
ала кой би могъл да знае, дали те грешаха или не?
Поне по него време нямаше кой.
"Тиха нощ, свята нощ..."
Коледа на 1933-та: една година от Райха на Хитлер.
"Мир на земята - Добра воля между човеците. "
Концентрационните лагери са пълни,
парламентът е просто фиктивен;
политическите партии и синдикатите - премахнати;
евреите са вън от държавните служби;
свободната преса е задушена ; унищожени са личните свободи.
Германия живее в едно постоянно извънредно положение.
Положението на Адолф Хитлер - суверена, по-точно Всемогъщия.
Но той все пак се чувства застрашен.
Страхува се от старите му съперници - консерватори... От армията.
Също така от фракциите в партията, които все още бяха революционни,
както и от ръководителите на Сектор"Атака" (SA).
Но и армията мразеше SA.
Хитлер вижда в умилостивяването на генералите разчистване на пътя си.
Ръководителят на SA е един от неговите най-стари другари, Ернст Рьом.
На 30 юни 1934 год. Рьом е хвърлен в затвора.
И застрелян.
Командирите на SA и повече от сто други
били отстранени и също така убити.
Убийството отеква из цяла Германия.
Убийците били новата сила в Германия,
SS - бодигардовете на Хитлер;
те стават неговото лично оръжие на терора.
Гьоринг дава пресконференция в Министерството на пропагандата.
Гьобелс беше министърът на пропагандата,
но той е бил с Хитлер и следователно Гьоринг замества,
защото го мрази в червата
и за да сграбчи възможността и се отърве от него, докато е в Берлин.
Гьоринг даде пресконференцията за чуждестранната преса.
Преди това комуникациите бяха прекъснати за чуждите страни.
Гьоринг влезе, обиколи и каза:
"Знам, че вашите момчета обичат истории", той използва думата на английски.
"Затова имам една добра история за тях."
Описа как в предишната нощ и сутринта
той и Хитлер са действали против отцепническите сили,
както от голяма част от десницата, така и от левицата,
а Рьом бил разстрелян секунда преди да възпламени революция.
Той направи и неясна препратка към генерал фон Шлайхер,
че е претендирал пред Хитлер за канцлер на Германия.
По-късно излезе от стаята, но се върна и след няколко секунди поясни:
"Не ми беше казано много ясно за положението около фон Шлайхер.
Той е прострелян тази сутрин смъртоносно, докато се е съпротивлявал при арест."
30 юни 1934-та е бил един изключително важен ден,
защото вече става ясно,
че това правителство, макар и правителство,
започва да се превръща в убиец.
Помните, че те убиват голям брой хора
без съд и присъда. Просто са ги убили.
Не само преки врагове на Хитлер за в момента,
не само Рьом - команващият SA,
но също така и други хора, които те считат за неудобни.
Извършени по същото време.
Него лято изчезва още един съперник.
Президентът Хинденбург умира на 2-ри август.
Макар и още да диша, Хитлер премахва поста президент,
провъзгласява фюрера и канцлера за глава на държавата и правителството
и преди тялото му да изстине, Хитлер узурпира командването на армията.
Въоръжените сили са строени да дадат нова клетва.
И ако при старата се заклеват във вярност на Конституцията,
сега тя била ангажирана пряко с Хитлер, лично, с името му.
- Кълна се в Бога...
...тази свещена клетва ...
...че ще се подчинявам на Фюрера на империята и германския народ...
...Адолф Хитлер...
За немските офицери клетвата е почти физически реална.
Хитлер ги беше хванал в капан.
Вече не можеха да нарушат клетвата без да изменят на Родината.
- Кълна се.
- Заклевам се в Бога.
Заклевам се в Адолф Хитлер!
Адолф Хитлер.
Хитлер поддържа темпото.
През същия месец на германците им предстои да отидат до урните,
за да одобрят неговото издигане до способен държавник и управляващ.
Досега манипулирането със заплахи, пропаганда, фалшификации и измами
функционира чудесно.
Хитлер получава 90% "Да".
Четири милиона все още гласуват "Не".
Хитлер провъзгласява:
"В следващите хиляда години няма да има нова революция в Германия."
Нацистите проповядват доктрината за общност на народите,
за да научат германците да бъдат задружни.
Помощта от Винтер, основно събирана на улицата за благотворителност, е като симв
и лидерите на партията се срещат с другари от народа за пред камерите,
представяйки се също за народни хора.
Гьоринг излиза на показ:
герой от войната, човек, който се смее и наслаждава на живота,
считайки се за една от движещите сили в партията.
Йозеф Гьобелс, мъничкият министър на пропагандата,
когото тайно наричат "отровното джудже".
Неговата суровост бе страховита, но респектираща.
- Защо се смеете? - Дамата не говори немски.
Дясната ръка на Хитлер Рудолф Хес беше загадка за тълпата.
Начинът на нацистите да управляват епохата бе отдалеч, но да не изглежда така.
Всички класи бяха насърчавани да харесват едни и същи ястия;
войника, управителя, работниците, банкера.
Партията вярва в общността, но индустриалците продължават да богатеят.
Те финансират нацистите, когато става ясно, че ще спечелят
и днес дават на нацистите указания без да се двоумят много-много.
Бизнесът се подобрява бързо.
Икономиката нараства именно когато нацистите са дошли на власт,
ала това е заради кредитите; ускоряване на възстановяването
с огромна програма за публична заетост на безработните.
Другите страни, където нивата на безработица са се запазили,
наблюдават Германия със завист.
Само минутка, дами и господа.
Ето нещо, което трябва да знаете.
1933та - 11,55млн. заети
1936 - 15,70млн. заети
Това също е дело на Фюрера! И всичко, което трябва да знаем.
Безработните построяват и автомагистралите -
първите на света, съединяващи все още селска Германия.
Аутобаните също така били и за лична наслада,
въплъщение на фашисткото схващане за "Сила чрез радост".
Те са представени по-малко като транспортна система,
отколкото като триумф на националната воля
за изграждане на други проекти, например новия Берлин на Фюрера.
Изпълнени с елегантност и здраве,
уверени и посветени на своите задължения и задачи,
те са щастливите момичета на нашето велико време.
Това са членове на "Вяра и красота",
предшественик на Лигата на германските девойки -
женски еквивалент на Хитлеристка младеж. И тъй нататък.
Всички млади са научили песни за партията,
практикуват упражнения, танцуват и принадлежат към някоя група.
Всяка година земеделците и техните семейства
се събирали в Бюкеберг с фюрера, в момента на прибиране на реколтата.
През 36-та очакващите своя лидер наброявали един милион.
Той закъснявал. Винаги закъснявал; това увеличавало напрежението.
Пристигайки по-късно, оставял ентусиазма да прелее.
При преминаване в посока на трибуната
масите можело да го видят отблизо и дори докоснат.
Умишлено жените били поставяни в първите редове.
Когато изкачи хълма,
не можех да разбера, как е възможно хората да крещят така високо.
Стигайки до нашата група, аз също попаднах под неговия чар
и извиках "Хайл" като всички останали.
А по-късно, когато той беше съвсем наблизо,
поздравявайки надясно и наляво, стискащ ръце и разменящ по някоя дума,
също ме здрависа
и забелязах, че всички непосредствено до него бяха напълно замлъкнали.
В първите 10 минути не беше добър оратор.
Започна да загрява, опитвайки да намери думи.
Но, в края на краищата, той бе един отличен говорител, знаете.
Просто... не знам думата на английски...
...той масажира публиката си!
Цялата атмосфера ставаше все по-истерична.
Той бе прекъсван,
почти след всяка фраза, от бурни овации...
жените крещяха.
Беше като масова религиозна церемония.
Изслушах речта
и усетих атмосферата от всеки вълнуващ миг още в залата,
за няколко секунди имах това усещане, за един или друг момент:
"Колко жалко, че не мога да споделя вярата
на всички тези хиляди души, да си сам... сам срещу всичко това."
Беше много смешно. Мислех си: "Той говори само глупости, знам,
глупостите, които винаги говори."
Ала все пак почувствах, че трябва да е прекрасно
просто да се потопя във врящото гърне
и да стана част от всички онези вярващи.
Една дама от нашето село отиде до Берлин
на прием за рождения ден на Адолф Хитлер,
и се върна и ни каза, "Фюрерът се ръкува с мен."
И от този момент нататък тя бе като светица в селото.
(# "На Адолф Хитлер Еделвайс")
Домът на Хитлер лежи на една планинска тераса в Бавария, в Берхтесгаден.
Тези снимки са от собствени записи на Ева Браун,
дискретната млада жена, която остава с него до смъртта му.
Изглед към Бергхоф, на чай и моменти с избраните.
Някои малко неудобни,
други наистина интимни.
Дори и в личния си живот той е трябвало да съответства на изградения си публичен
Адолф с деца.
Адолф с кучета.
Адолф с лупа.
Адолф с приятели.
На разходка, като добър баварски буржоа в неделя.
В този затворен кръг Ева Браун представя себе си
като момичето, което е естествено, здраво, радостно дори физически.
Горе в Бергхоф има весели, приятелски бодигардове
и по-студени такива.
Хайнрих Химлер, господарят на SS,
дошъл с Хайдрих - неговият ужасяващ, красив лейтенант.
На официални поводи SS-охраната излиза навън.
Те бяха истинското лице на тиранията, центрирана в далечен Берлин;
ръцете им скоро щяха да станат червени от кръвта на милиони.
Заради тази реалност, Хитлер ще напусне своя стол от кретон,
чаеното парти и любовницата си.
Колата го чака в подножието на стъпалата.
Ако Германия иска да бъде силна отново, Германия трябва да се превъоръжи.
А хората, все още уплашени от войната, трябва да хванат наново оръжие,
да се докосне до тях,
да играят на войници.
Германия трябва да обучава и пилоти.
Версай обаче й забранява въздушен флот,
ето защо Лигата за въздушни спортове използва планерите си
да обучава летци, до момента цивилни, за бъдещото Луфтвафе.
И армията започва да набъбва отвъд границите, определени от Версай
веднага щом Хитлер става канцлер.
Тайно е утроил своята сила за две години.
Всеки чуждестранен военен аташе вижда, какво се случва,
но светът не прави нищо решаващо,
и през март 1935-та Германия обявява наборната служба -
на мирновременна армия от половин милион души.
Новите танкове излизат на открито.
Първите военновъздушни ескадрони профучават отгоре.
Новият немски флот е в ход.
Хитлер обърква Европа.
Обявявайки Версай за отменен, той предлага ограничение във въоръжаването.
Великобритания, първата демокрация, да сключи пакт с нацистите,
подписвайки военноморско споразумение.
Хитлер се успокоява.
Вече е безопасно да стартира поправянето на омразните граници.
Една част от Версай вече е отменена.
През януари 35-та територията на областта Саар,
малък въгледобивен регион, който е бил немски преди 1918,
гласува с голямо мнозинство и под международно наблюдение
се завръща в Германия.
В съседство Рейнланд остава демилитаризирана зона.
Безспорно той е част от Германия,
ала за да си го възстанови, това би я поставило в директна конфронтация със съюзн
и преди всичко, с Франция.
Войските се качват на Рейнските мостове призори на 07 Март 1936.
Впочем командирите са готови да хукнат обратно през реката,
ако Франция покаже някакви признаци на борба.
Но нямало никой.
Рейнският град Кьолн и цяла Германия
подивяват от облекчение и радост.
Една част от немската чест била възстановена.
Хитлер рискувал и спечелил.
Две години по-късно, Австрия - родното място на Хитлер, ще дойде наред.
Австрийските нацисти се бунтуват срещу Аншлуса - съюз с Германия.
За да предотврати плебисцит за независимост, Хитлер направо нахлува.
Германските войски са посрещнати от истерични тълпи.
Виена претърпява такова преследване на евреите, каквото дори Германия все още н?
Австрия става провинция.
Германските съседи - ужасени, несигурни, неподготвени,
отново не правят нищо.
Чехословакия не е изгубена немска провинция,
а независима нация, свързана с Великобритания, Франция и СССР.
По северните й граници обаче живеят судетските немци.
Хитлер подбудил това малцинство, което никога не е било част от Германия,
да иска съюз с Райха.
Европа се готви за война.
Макар и Чехословакия да е готова да се бори,
Великобритания и Франция отстъпват.
В Мюнхен, през септември 1938-ма,
Чембърлейн за Великобритания,
италианският Мусолини,
и Даладие за Франция
подписват с Хитлер договор,
който лишава Чехословакия от Судетите
и я оставят разчупена и захвърлена.
Германците пресекли границата,
посрещнати като освободители от судетското население.
У дома германските генерали, които се противопоставят на Хитлер,
надявайки се на отпор от страна на Чехословакия и фатално наранен престиж,
се отказат от своите заговори в отчаяние.
Хитлер сяда с войските си в полето и започва да планира занапред.
Судетите са лесно усвояеми.
Следващият ход може да се вземе светкавично.
Понамалените чешките земи и Словакия лежат безпомощни пред него.
Той напада на 15 Март 1939 год.
На същия ден германските войски достигат Прага.
Не е имало съпротива.
Последната демокрация в Централна Европа е унищожена.
Чехите никога не биха се доверили отново на Запада.
Западът вече не вярва на Хитлер
и най-сетне разбира, че само сила може да го спре.
Берлин: много овации, много почит.
Но какво е в умовете на тези, които аплодират?
Малцина желаеха завоевателни войни
или мечтаеха, като Хитлер,
за германска империя от Урал до Атлантика.
Повечето мислеха, че са си върнали онова, което е било ограбено от тях
и очакваха възстановяване, не разрушаване на реда и единството в Европа.
За тези тълпи изглеждаше, че Хитлеровото управление никога няма да се провали.
Други, които остават вкъщи нея нощ,
се боят, че идва война, която може да унищожи цяла Германия.
Сега обаче не виждат надежда за въстание срещу Хитлер
и са застинали над моралния въпрос:
"Дали ще устоят на една тирания без надежда за успех?"
Е, мисля, че е трудно на първо място да се подготвите психически
за действия против правителството.
Това се случва рядко, нали.
На второ място, ако това е изключително опасно,
тъй като е по време на диктатура,
ще е още по-сложно, защото всеки обича собствения си живот.
Всичко, което ни се случи, когато живеехме в Германия
дойде много постепенно.
Сигурно беше планирано така, както Хитлер обича да прави.
Дойде върху нас по-скоро капка по капка,
до известна степен като упойка, човек може да си каже.
А това бе нещо... специфично нещо, което той ти причиняваше лично,
което вие всъщност осъзнавате съвсем ясно.
В моя случай конкретно, мисля, че мога да кажа, страшно ме заболя,
когато еврейна - лекар на децата ми,
когото винаги съм имала, дойде...
макар да е много зает човек, но той като че ли винаги ни отделяше повече време...
та спомням си една нощ
той дойде и прекара нощта в грижи за много болното ми дете.
И на сутринта детето беше по-добре,
а на тръгване, той ме попита:
Все още ли искам да се грижи за децата ми?
Бях уморена и не загрях: "Да, за Бога, защо не? "
И той ми каза, че неговата клиника, детската клиника,
където бе започнал в Хамбург ще...
щеше да го изхвърли. Дори бе получвал заплашителни писма,
че ако положел ръце на арийско дете, щял да има неприятности.
През ноември 38-ма евреин прострелва германски дипломат в Париж.
Нацистките водачи започват репресии.
Били изгорени синагоги и разграбени еврейски магазини из цяла Германия.
В тази "Кристална нощ",
кръстена на разбитите стъкла, блещукащи в канавката,
хиляди евреи са били хвърлени в концентрационни лагери.
Искате ли да знаете, как беше през нощта?
Щом искате, ще ви кажа.
Всички бяхме изтикани заедно, бити и налагани,
и бяхме наредени в линия, за да се броим един след друг.
Понеже съм бил войник, не ми се видя никак трудно,
ала другите, които не се подреждаха правилно,
бяха бити веднага.
А най-ужасното нещо беше,
когато някой попадне в хватката на голям, силен мъж,
и той каже: "Не ме хващай."
"Какво? Не трябва да те хващам ли!" И го удари.
Този човек незабавно биваше повален от трима еСеСовци (SS).
Донасят един пън.
Връзват го към него и командирът на лагера казва,
"Евреинът Израел," или "Евреинът Ицик," - не си спомням с точност -
"е осъден на 25 удара с камшик."
Тогава огромният човек идваше,
еСеСовец с огромен камшик, и започваше да го бие.
Човекът просто простена малко в началото, но после извика, "Спри, стоп!"
И командирът каза: "Какво искаш да кажеш с това спри?"
"Ще започнем всичко отначало, от самото начало."
След още три удара с камшика обаче кръвта зашуртя,
затова той се спря и започна да втрива в раните му сол
или черен пипер, не си спомням.
Извлякоха го навън.
Ние никога не го видяхме отново.
Разбира се, през 38-ма, когато синагогите горяха,
всички знаеха, какво се случва.
Помня, че моят зет, съпругът на сестра ми Лена,
когато отиде на сутринта след деня на Райхскристалнахт -
"Кристална нощ", или как да го кажа...
той хвана влак до кабинета си в центъра
и между станциите на Завигниплац и Зоологическата градина
имаше еврейска синагога, да, и той я видял да гори, да?
Та промърморил: "Култур-плевня."
Това е обида за културата - "Срам за нашата култура."
Е, веднага джентълменът пред него се обърнал назад
и му показал Партелабцайхен - партийна значка, да?
И извадил документи, че е човек от Гестапо,
а той трябва да покаже паспорта си, да даде адрес,
наредено му е също така да отиде в партийния офис следващата сутрин, девет часа.
Април, 1939.
Вермахта се готви да отпразнува 50-ия рожден ден на Хитлер.
Те се надяват на обичайната "Фюрер прогноза" - прекрасен слънчев ден.
Фюрерът се придвижва из Берлин, през Бранденбургската врата,
слизайки по Зийгесалее - Авеню на победите.
Армията му се е увеличила седемкратно само за четири години.
Сред 51-та дивизии на Вермахта са
новите танкови части - инструментът за светкавична война.
Въпреки изявите си, висшето командване никак не е сигурно,
че тази армия е готова за война... все още.
Хитлер е готов да вземе връх над тях.
Думата във всеки дипломатически разговор това лято е Данциг/Гданск.
Свободният град, с неговото смесено немско-полско население,
отделен от Германия
и направен отговорност на комисаря на Обществото на народите.
Данциг и Източна Прусия сега бяха разделени от Райха
от една лента полска територия - Коридора.
Хитлер поисква връщането на Данциг
и свободен достъп до Източна Прусия от другата страна на Коридора.
Полша отказва.
През март 1939 год., Великобритания и Франция гарантират нейните граници.
През август Великобритания обещава да се бори, ако Полша бъде нападната.
За пореден път били използвани митове за преследването на немско малцинство
с цел оправдаване на въоръжена намеса.
Германските бежанци разказват плачевни истории за полската бруталност.
Нацистката пропаганда ги снима жадно за кинопрегледите
през целия юли и август.
Планът на Хитлер е да изтрие Полша от картата на света.
Но това може да означава война със Съветска Русия,
а той не е готов за това.
Неговият външен министър Рибентроп лети за Москва на 23 август,
за да подпише нацистко-съветски пакт за ненападение.
Съдбата на Полша била подпечатана.
Новият алианс смайва нищо неподозиращия Запад.
(# Кинопреглед интро)
Германия злорадства.
Навярно сте чели доклада за постигнатото споразумение
между Русия и Германия, което изненада света.
Тъй като живота на всички народи зависи в крайна степен
от взаимното уважение един към друг в областта на правата на човека
и разумната увереност, че всеки може да живее живота си по свой собствен начин,
на което искрено се надявам...
Точно така, Лорд Халифакс!
Германците също искат да си живеят живота!
..който не бива да бъде преповтарян, и здравият разум може все още да възтържеств?
Опитват се да покажат Великобритания подлудена, но няма признаци.
Един млад германец отпътува от Англия за дома.
"Имах приятелка, за която исках да се оженя
и й казах: "Е, ще се осмеля ли да се прибера вкъщи."
Когато дойдох в Кьолн и прочетох първите германски вестници,
веднага разбрах, че има голяма опасност от война тук.
Тонът на немската преса беше абсолютно истеричен.
И си помислих, какъв съм глупак.
Да се завърна точно в този момент!
Из цяла Европа запасните получават своите телеграми.
В последните часове на мира, войниците обличат униформите си с уморена усмивка.
Музика КАРЛ ДЕЙВИС
В сътрудничество с ИМПЕРСКИЯ ВОЕННО-ИСТОРИЧЕСКИ МУЗЕЙ