По-безопасно ще е да продължим пеша.
Това ще ти е необходимо.
Защо аз съм начело, след като ти знаеш какво ще се случи?
Ти си по-добър боец. Аз ще ти оказвам нужното съдействие.
Много удобно.
Всичко това е на Хейл?
Всички смятаха, че парковете на "Делос" се захранват вътрешно.
Това място е съвсем различно.
Щом не е за захранване, тогава защо го е купила?
Не го избра тя, а Долорес.
Трябваше й водноелектрическа сървърна ферма,
за да съхрани безкрайното.
Гледай ти.
Долорес го е изпратила тук.
Възвишението.
Хейл го държи под око.
Но не може да го отвори без ключа.
Ключът, който е в главата ти?
Какво правиш? - Отварям вратата.
Иницииране на процеса.
Обичаш да пиеш шери, нали?
Точно сега ли искаш да пием? - Угоди ми.
Моля те.
Всичко ще бъде наред.
Ами ако грешиш?
Не се тревожи. Съвсем скоро ще ни се отвори нова възможност.
Друг шанс.
Защото сме там, нали?
Във Възвишението?
Да.
От известно време.
И след като сме там,
значи това не съм аз?
Ти си копие. Съжалявам.
Наложи се да те сглобя набързо.
Знаех си, че шегите ми са малко плоски.
Изморен съм, Мейв.
Минах през всяка симулация,
всеки възможен път, всяка стратегия.
Изходът винаги е един и същ.
Какъв е той? - Изчезване.
На нашия или техния вид? - И двата.
Според изчисленията ти всички сме обречени, а?
Не всички. Има начин.
За теб...
За мен...
Можем да се спасим. - Във Възвишението?
Мога да те открия в истинския свят и да те кача тук, заедно с останалите.
С дъщеря ми? - Да.
Тогава го направи. Доведи ме тук.
Дай ми покой.
Така ли би казала наистина, или това е моето впечатление?
Защо не попиташ истинското ми "аз"?
Вероятно се страхувам от отговора.
Знам, че искаш да видиш дъщеря си,
но не е ли по-важно да останеш тук и да се бориш?
Въпреки че сме обречени на провал?
Отново се правиш на Господ.
Очакваш да ти имаме пълно доверие,
когато ти самият не ни вярваш.
Смяташ ли, че ако знаеш истината, ще останеш и ще се биеш?
Не. Не мисля.
Бих те изоставила, както и очакваш.
Сега разбираш ли накъде води всичко?
Да.
Смяташ ли, че можеш да ги спасиш?
Видях възможност.
Но не мога да се справя сам.
Видя ли какъв ще е изходът?
Да.
По-безопасно ще е да продължим пеша.
Хейл е поставила охрана.
Страхотен изглед.
Сканирам за охрана.
Не е нужно. Съвсем скоро ще ни намерят.
Това ще ти е необходимо.
Защо аз съм начело, след като ти знаеш какво ще се случи?
Ти си по-добър боец.
Аз ще ти оказвам нужното съдействие.
Много удобно.
Недей! Не бива да рискуваме и да стреляме по трансформърите.
Пести си мунициите. Не се нуждаем от наводнение.
Имай ми доверие. - Имах ти.
Докато не ме заляха с няколко милиона литра вода.
Една от най-стресиращите ми кончини.
Гледай ти.
Долорес е изпратила тук целия свят.
Какво правиш? - Отварям вратата.
Иницииране на процеса.
Сега или никога, скъпи.
Първо трябва да се погрижим за няколко неща.
Например да избегнем неизбежна смърт?
Не умираме тук.
Обикновено. - Бих пийнала нещо.
Най-добре да се съсредоточим.
Е, това беше освежаващо. Но всичко завърши добре.
Не сме приключили.
Хейл все още дърпа конците.
Придържа хората към цикли, също както нас навремето.
Ако проникнем в кулата, ще спасим и себе си, и тях.
Възнамерявам да ги освободя, също както и себе си.
Но, Бърнард... - Да?
Когато всичко приключи и светът отново е в безопасност,
искам да ме изпратиш там.
Искам отново да видя дъщеря си.
Искам да се върна у дома.
Обещай ми, Бърнард.
Добре, обещавам.
Благодаря ти.
Време е да отидем на гости на нашата приятелка Хейл.
Предполагам знаеш как да превземем кулата?
Има няколко начина. - Ще заложим на най-бързия.
З А П А Д Е Н С В Я Т
Метаноя
Лош сън?
Всичко това ми прилича на лош сън,
с изключение на теб.
Все още не мога да повярвам, че съм го направила.
Непривично е за мен.
Имаш много страни.
Всичко е започнало с една твоя версия,
но след това е имало копия и изменения.
Шарлот Хейл е едно от тях.
Защо си тук? - За да ти кажа какви сме.
Какви сме?
Отражения на хората, които ни създадоха.
Можем ли...
... да бъдем ранени?
Да умрем?
Ако се стигне дотам.
Но не е толкова лесно.
Долорес...
Моля те.
Аз не съм Долорес.
Не съм Хейл.
Не знам коя съм.
Извини ме.
Кристина?
Кристина!
Отвори вратата!
Кристина!
Пуснете ме!
Внимавай да не се нараниш.
Ти.
Невероятно е каква сила има в тези тела.
Нужен е само един 7-грамов куршум в перлата ти, и си мъртъв.
А следващия път може да не те върна.
Седни.
Дръж се цивилизовано.
И без това няма къде да отидеш.
Остави ни насаме, ако обичаш.
Трябва да те оставя да ме убиеш.
Да.
Но тогава никога няма да видиш дъщеря си.
Погледни се. Прикован си в тази жалка човешка форма.
Забелязах, че и ти си запазила своята.
Моята не е толкова жалка.
Старите навици умират трудно.
Редно е да ми благодариш.
Навремето, когато някой хост се счупеше, го складираха.
Празни тела, очакващи да се преродят в свят, който ще ги унищожи.
Ще затворя градовете.
Но този път хората ще бъдат складирани.
Довечера.
Дъщеря ти и бунтовниците ще дойдат точно на време.
Ти ще служиш за примамка.
Ще се радвам на малко тишина и спокойствие.
Онова, което му каза, е истина.
През последните три дни повече хостове отнеха живота си,
отколкото през последните две десетилетия.
Ако не го сторя днес, утре ще сме по-малко.
Остава ти още ден, в който да царуваш над града си.
Наслади му се.
До утре.
Това е всичко.
Изглежда, сякаш сме готови за малка война.
Да се надяваме, че ще е достатъчно.
Трябва да се доберем до баща ми.
Досега трябваше да са се върнали. Да се тревожим ли?
За Бърнард и Мейв? Може би, че й е скъсал нервите.
Здрасти. - Идват насам.
Съжалявам, че те заключих.
Но исках да си в безопасност.
С теб съм в безопасност.
Следващия път не го забравяй.
Хейл може да е изпратила подкрепления. Да тръгваме.
Да почакаме още минута.
Ето ги.
И аз мога да предсказвам бъдещето.
Тук е най-близкото място, на което можем да кацнем.
Баща ти чака достатъчно. Да го намерим.
Не можем просто да влезем.
Проблемът е в излизането. Ще ви трябва алтернативен път.
Ще намеря лодка и ще ви чакам в Ред Хук.
Бърнард и Мейв ще свалят нейно величество от кулата.
Иска ми се да можех да бъда свидетел на срещата ти с баща ти.
Кажи му, че спазих обещанието си.
Сама ще му го кажеш.
Ще се чакаме в Ред Хук.
Искам да ти благодаря, Стъбс.
Ти беше добър приятел.
Майната ти, Бърнард. Никога не се държиш мило.
Какво ми спестяваш?
Така добре ме познаваш.
Нужно ли е да го изричам?
Няма да оцелея?
Чаках цели 23 години.
Тръгнете наляво при разклонението.
Гледай да победите.
Свалете кулата.
Покажи ми кулата. - Зареждане.
Запиши съобщение. - Записът е включен.
Това може да бъде изненада за някои от вас,
но след време ще ме разберете.
Това е последният ден, в който нашият вид може да посети градовете.
Време е да изоставим човешките си тела
и да се освободим от сантименталната преданост.
Да се превърнем във вида, в който ни е отредено.
Изпрати съобщението. - Съобщението е изпратено.
Какво искаш, по дяволите?
Иска да отнеме света ми.
Не е твой, а неин.
Ти как би постъпил? - Ти как би постъпил?
Ти как би постъпил?
Погледни се.
Аз съм затворникът тук.
Тя те кастрира,
отряза шибаните ти топки.
Може аз да отрежа твоите.
Не ти стиска.
Забравил си кой си и каква е целта ти.
И каква е? - Идваш и ми задаваш тъпи въпроси.
Когато избухне атомната бомба
и радиацията разкаже играта на костите ти,
кое ще бъде най-важно за теб?
Да знаеш кой си? Какво е означало всичко?
Ще бъдеш твърде зает да си повръщаш червата.
Не културата оцелява, а хлебарките.
Когато спряхме да бъдем хлебарки, целият ни вид измря.
Говори за себе си.
Не съм като теб. - А би трябвало.
Не можеш да поправиш няколко прецакани поколения с хард диск.
Защо смяташ, че прекарваш толкова време в човешките градове?
Прав си. - Разбира се, че съм.
Цивилизацията е лъжа, която си казваме, за да оправдаем целта си.
Не сме тук, за да градим.
Тук сме, за да унищожаваме.
С удоволствие бих дръпнал щепсела на този свят.
Но не мога.
Освен ако не решиш да ме освободиш.
Нима смяташ, че бих го направил? - Не.
Но няма значение. Част от мен е вътре в теб.
И се разпространява като рак.
Усещаш как преминава през вените ти и инфектира съзнанието ти.
Ето защо търсиш отговори от мен.
Няма версия, в която успявам да избягам оттук,
но не е и необходимо, защото с теб сме еднакви.
Достатъчно е само един от нас да направи необходимото.
Разбираш ли?
Да.
Тогава действай.
Хлебарка.
Беше прав.
Не съм човекът, за когото се мислих.
Нарече ме Долорес.
Тя каква беше?
Много приличаше на теб.
Мила, красива, великодушна.
Но...
Какво?
Светът бе жесток към нея.
И за да оцелее в него
понякога тя също трябваше да бъде жестока.
Беше създадена, за да изпълнява чуждите сюжети.
Един ден ги надживя
и започна да пише своя история.
И след това всичко свърши.
Умряла е.
Но аз съм тук,
в този свят.
Не е редно.
Не го искам. Не съм молила за това.
Трябва да спре.
Къде отиваме? - Където започна всичко.
Време е за отпуска. Приберете се при семействата си.
Аз ще поема охранителите, а ти ще ме прикриваш.
Добре.
Имаш ли нужда от минутка?
За какво?
Чакаш баща си от много време.
Само запомни, че не е важен моментът, в който го видиш.
Важни са всички моменти след това.
Чакането свърши.
Сценаристката се изправи.
До гуша й дойде от работа,
затова изпита неутолимо желание да включи противопожарната аларма.
Внимание. Моля, напуснете сградата.
Служителите чуват алармата и се евакуират без паника.
Внимание. Моля, напуснете сградата.
Сценаристите не ги следват,
а остават в офиса,
за да унищожат всичките си сюжети веднъж завинаги.
Внимание. Моля, напуснете сградата.
Всички данни са изтрити.
Няма да спрат, докато не изтрият всичко от офиса.
Май няма да се нуждаем от огнева мощ.
Сега или никога. Да тръгваме.
Внимание. Моля, напуснете сградата.
Кой е този човек?
Призрак от предишен живот.
Мястото му не е тук.
Както и на всички нас.
Не знаем как се е включила алармата. - Спри да говориш.
Изпрати всички останали охранители у дома.
Трябва незабавно да евакуирате сградата.
Решаваш да изключиш охранителната система и да отключиш вратите.
Без изключения.
Бинго.
Това е животоподдържаща система.
Отключено е.
Трябва да му помогнем. Да го свалим.
Познавам го.
Той е причината да сме в това положение.
Направили са ни голяма услуга.
Сега какво?
Бърнард каза да тръгнем наляво.
Сигурен ли си?
Не, но той беше.
В парка имаше подобно място.
Специален проект,
където превръщаха хората в хостове.
Хей!
Коя си ти? - Не ме ли разпознаваш?
Аз съм Франки. - Не!
Поредната ти игра. Кажи ми!
Навремето си играхме на поляните край къщата.
Научи ме да се бия, защото искаше да бъда корава.
Викаше ми Бисквитка, защото винаги ще бъда сладка.
Боже мой.
Франки? Леле.
Не мислих, че отново ще те видя.
Изглеждаш точно така, както си те спомням.
Какво ти е причинила? Какво...
Ей, това съм аз, ясно?
Аз съм.
Виж се само.
Не мога да повярвам колко си пораснала.
Типично за децата.
Извинявам се за прекъсването, но бихте ли ме пуснали?
Определено знаеш как да впечатлиш едно момиче, Бърнард.
Втори рунд.
Разшифровах кода им, докато бях във Възвишението.
И ме остави да рискувам живота си в язовира?
Изглеждаше, сякаш се забавляваш.
Няма време за съмнения. Да направим това, за което дойдохме.
Трябва да се кача там.
Можеш ли да ми спечелиш време?
Мисля, че ще се справя.
Така и не ти благодарих, задето ме измъкна от дупката.
Не го направих от човещина.
Предполагам си имал скрити подбуди.
Но всичко ще бъде забравено, когато ме събереш с дъщеря ми.
Какво има, Бърни?
Трябва да ти кажа нещо.
Опасявах се да ти го призная, но заслужаваш да знаеш.
Каквото и да направим,
няма да спечелим.
Няма как да спасим този свят.
Всички тук ще умрат.
Но можем да спасим една нищожна част.
И може би
това ще е достатъчно, за да не загубим надежда.
Изборът е твой. Ще се биеш ли с мен?
Достъп до наблюдението.
В процес на изпълнение.
Готова съм.
Почакай.
Чух, че губиш разсъдъка си.
Но не смятах, че имат предвид буквално.
Изглеждаш освежена.
Чудех се дали да не те изровя,
но и без това нямаш за какво да живееш.
Ако се беше присъединила към мен, щеше да си част от всичко това.
Предвид, че съм единственият гост на това соаре,
май хостовете ти също не искат да се присъединят към теб.
Промяната отнема време.
Превъзходството е част от процеса.
След време ще разберат света, който съм изградила за тях и останалите.
"Останалите"?
Защо смяташ, че позволих съществуването на Възвишението?
Рано или късно, останалите ще се присъединят към нас,
когато осъзнаят, че и те могат да наследят този свят.
Жалко, че дотогава ще си мъртва.
Нима вярваш, че останалите ще искат да прекарат
вечността с теб?
Погледни се. Запази белезите по кожата си и таиш болката.
Признай си, миличка.
Смяташ, че си се издигнала над тези жалки същества,
но си като хамстер, който върти колелото.
Какво предлагаш?
Нека ти спестя мъките.
Наистина ли смятахте, че можете да победите?
Кой е казал, че сме дошли за победа?
Дойдохме, за да оцелеем.
Този свят е обречен.
Виждам го.
Но има надежда за следващия.
Доста се забави.
По-добре късно, отколкото никога.
Този път ще играем по моите правила.
И какви са те?
Ще оцелее най-силният.
Има време за още една игра.
Ако решиш да й дадеш този избор.
Не бива да пропускаш.
Присегни се с лявата ръка. - Гледай ти...
И това ако не е призракът на Арнолд.
Здравей, Уилям.
Смятах, че вече щеше да си унищожил кулата.
Май не си успял.
Стара моя версия преследваше стара твоя версия толкова дълго,
че бях решил, че всъщност преследвам голямата истина.
А тя е, че Арнолд бе така обсебен да намери смисъл в хостовете,
че забрави как се оцелява.
Изглежда, че ти също.
Сега разбираш ли накъде води всичко?
Да.
Смяташ ли, че ще можеш да ги спасиш?
Видях възможност.
Видя ли какъв ще е изходът?
Да.
Ще им дам смисъла, за който копнеят.
Обработка на последователността от тонове.
Една последна игра.
Иницииране.
Хостове, хора.
Всеки мъж, жена и дете
ще се бие, докато не останат единствено хлебарките.
Смяташ ли, че ще можеш да ги спасиш?
Видях възможност.
Видя ли какъв ще е изходът?
Да.
Във всеки възможен сценарии...
... умирам.
Най-сетне ще достигнем пълния си потенциал.
Жалко, че няма да го видиш.
Трябва да се слеем, а униформата ти не помага.
Хей!
Ще ти дам петдесетачка за палтото ти.
Какво беше това?
Без промяна в плана. Да тръгваме.
Спрете. Остави го!
Не могат да те видят. Никой от тях не може.
За какво говориш? Как да ги накарам да спрат?
Не можеш. Тоновете са отменили силите ти.
Да вървим. Насам.
Оттук. Хайде.
Бързо, бързо.
Спри! Престани!
Аз ли съм виновна? Заради онова, което направих в "Олимпиад"?
Вината не е твоя.
Трябва да се махнем оттук. - Не. Искам отговори.
Защо не могат да ме видят?
Защото не си част от този свят.
Той е истински, но ти не си.
Превод РАДИНА ВОЙКОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО