Досега в "Древните"...
Тя ви събира всички, за да вземе обратно силата,
която е във вас.
Още откакто взех обратно силата, шепотите ...
Не мога да мисля, не мога да спя, не мога дори да дишам.
Ще забравиш, че си ме срещнал днес.
Хейли Маршал почива в мир.
И като знаеш това,
и ти ще бъдеш в мир.
Да очакваме ли брат ти?
Роман знае, че не е добре дошъл
в този град, след ролята, която изигра
в плана на майка ми.
Дали наистина върколаците заслужават да умреш за тях?
Дяволски си прав.
Та какво, той дойде тук само за да блъфира ли?
Искаше да разбере коя страна ще избера.
И искаше да ме накаже.
- За мира. - За мира.
Айви!
Такъв ли ще бъде остатъкът от живота ми?
Гняв, който може да бъде укротен само чрез насилие?
Хоуп, ако насилие е това, което ще те накара да се чувстваш по-добре,
тогава имаш идеалния баща за това.
Направи го отново.
По-силно този път.
Цялата тази болка, тази надигаща се тъмнина.
Имаш нужда да я прочистиш, преди да те е изяла жива.
- Татко... - Дай ми гнева си, Хоуп!
Не става.
Ти я отблъскваш.
Наистина ли мислиш, че искам да се чувствам така?
Колкото и усърдно да опитвам да я изтласкам, не се чувствам никак по-добре.
Не си единственият, който искам да нараня.
Дай ми име.
Знам, че сестра ми ви е казала да ме наблюдавате,
но това става малко зловещо, не мислите ли?
И какво? М?
Какво, да допускам ли, че ще прекарам цяла вечност,
криейки се в тази глупава стая?
Вие, момчета, ще кажете ли поне нещо?
Да приключваме!
Оу, запазвам тази чест за някой, който много обичам.
С05Е10 "Там в изчезващата светлина"
Винсънт?
Тук съм.
Какво се...случи?
Емет те отрови.
Мислех, че съм мъртва.
Айви...мъртва си.
Джош, аз съм на изоставената MSP фабрика.
Емет е намислил нещо и аз няма просто да стоя безучастно
и да му позволя да го стовари отгоре ни.
Може да ми трябва подкрепление, така че когато получиш това ми се обади.
Мисля, че полудявам.
А-аз продължавам да се изчервявам,
имайки тези неясни спомени
на разговори, които не си спомням напълно.
Имайки предвид, че е посред бял ден.
Сигурен съм, че е нищо.
Не.
Лудостта се предава в семейството.
Братовчед ми Шон, чичо ми Киърън.
Вярно.
Да.
Познаваше ли ги?
Ъм, знаеш ли, да, ъм..
Преди да притежавам това място, работех с братовчедка ти Ками,
така че съм напълно сигурен, че е споменавала имената им.
Вярно.
Очевидно Шон и Киърън
са били щастливи като миди
когато се самоубиха,
точно насред църквата.
Те бяха духовници,
затова най-накрая повиках архиепископ.
Ако просто можех да получа помощ от техните дневници,
можех да открия какво се е случило.
Оу, Деклан.
Не бих направил това.
Просто..
с целия този стрес, който преживя и сега искаш да отидеш
да ровиш в семейните самоубийства?
Хайде, човече, трябва да се поуспокоиш,
нали знаеш? Свърши...
свърши нещо забавно.
Като говорим за забавление,
какво ще кажеш да...
те почерпя питие
а ти да се престориш, че съм ти много интересен?
Не изглежда твърде трудно.
Решила ли си как да го убиеш?
Бавно.
Хоуп?
Хоуп! Хей!
Искам да го направя сама.
Какво?
Предполага се, че това ще ме накара да се почувствам по-добре, нали?
Какво не й е наред?
Има неразположение,
за което твоята болка е моментно облекчение.
- Моята болка? - Мхм.
Но не искам публика.
Хоуп.
Ако искаш да ми помогнеш, тръгвай.
Е, по-скоро се надявах да съм част от шоуто.
Е, тогава обмисли да започнеш с нещо дребно.
Ноктите на пръстите, или-или...
може би езика.
Създай напрежението.
Хей...Хей, чакай!
Няма наистина да ме оставиш с нея, нали?
Хей!
Твърде късно е за Хоуп.
Твърде късно е.
Накрая тъмнината ще я обладае
и вече няма да е детето, което познаваш.
Не го приемам.
Знаеш, тя едва го преодоля, когато беше на 8.
Сега тя е зрял възрастен,
и е на едно човешко убийство разстояние
от събуждането на вълчата й страна.
Ако мислиш, че е ядосана точно сега,
почакай да й излязат нокти и очите й да пожълтеят.
Имам нужда да го поправиш.
Не знам как да го поправя, Илайджа!
Огледай се!
Всички тези вещици просто се събудиха от смъртта
с вампирска кръв, циркулираща във вените им.
Сега, след секунда пауза за печал,
те ще трябва да решат дали да се хранят и да живеят завинаги,
или не и всичко да свърши.
Те са моят единствен приоритет, Илайджа.
Това е.
Великият Марсел Джерард.
Очаквахме те.
Не бях сигурна дали ще дойдеш.
Конфликтът между семействата ни не променя начина,
по който те чувствам.
А това усложнява нещата.
Роман беше отвлечен.
Никлаус.
Илайджа, той ще го убие, ако вече не е.
Той не заслужава да умре.
И двамата знаем,
че Роман беше изгубен в сянката
на майка ми, а тя сега е мъртва.
И омразата й не бива да се приписва на брат ми.
Не, не бива...
Ако нещо от това, което изпитваше към мен,
беше истинско, говори с Клаус.
Моля те.
Не се притеснявай. Омагьосани са.
Виждаш ли иронията тук?
Преди години, ако някой те заплашваше,
щеше да има легион от вампири,
в търсене да те намерят и спасят,
но ти ни изостави, като се сработи с Майкълсън.
Сега никой не идва, защото никой не го е грижа.
Сам си.
Опитах с вечеря в Чопхаус,
музика в концертната зала
а всичко, което получавам, е обиколка? - Е, трябва да отбележа,
че си много сладък и невероятно чаровен.
Но?
Ами, просто... в това облекло
ми напомняш на някого.
Той почина доста отдавна.
Името му беше Ейдън.
Съжалявам.
За загубената ти любов.
За всичко, което сме обичали и загубили.
Е, надявам се да те виждам наоколо.
Ще повярваш ли, ако ти кажа,
че ти беше причината да се върна в Ню Орлиънс?
Чувал съм истории за времена,
когато вълци и вещици
живели под опеката на истински крал.
Когато вампирите живели по кодекс на честта,
зачитайки собствения си вид и другите.
Какво разочарование се оказа.
Да бъдеш вампир не беше достатъчно.
Мислеше, че можеш да си по-добър,
затова се превърна в мелез.
Накрая отровата ти може да ни помогне, където ти си се провалил.
Знаеше ли, че и за това също има истории?
Как може да се победи
хибрид, Древен, дори Хоуп Майкълсън, каквато и да е тя.
Предполагам, че скоро ще разберем и какво наистина може.
Колко време имам?
Дни?
Часове?
Освен...освен ако...
Се храним и станем вампири.
Това е единственият начин.
Аз съм такава, каквато съм, Винсънт.
Родена съм вещица и ще умра така.
Ще се сбогувам и ще продължа напред.
Хей, хей. Хей.
Не се натъжавай.
Имах видения за отвъдното в Кладенеца на предците.
и е по-красиво отколкото можеш дори да си представиш.
Красиво?
В старата ми къща, където живяхме, когато бях малка,
въздухът беше наситен с аромата на орлово нокътче и азалии,
който може направо да те замае.
О, Айви.
Скъпа...
...трябва да ти покажа нещо.
Знам, че няма да повярваш,
но се опитвах да те видя.
Прав си. Не вярвам.
Заклевам се.
Сестра ми ме помоли да напусна страната,
но не исках да тръгна преди да говоря с теб.
Такъв разговор ли имаше предвид?
Виж, знам.
Да участвам в залавянето на майка ти и примамването ти
беше грешно и го знам.
И въпреки всичко все пак го направи!
Не, ти... трябва да разбереш.
С години ми е говорено да се страхувам от теб,
всеки ден, всяка нощ,
истории какво баща ти ми е причинил,
какво ти и видът ти сте ни причинили. - Видът ми?
Не, не, не, харесвам те, Хоуп. Харесвам те, наистина те харесвам.
Просто не знаех дали да слушам гласът в главата ми,
който ми говореше, че си добра, или гласът на майка ми,
който постоянно повтаряше и повтаряше ти и твоето семейно...
Моето семейно какво?
Зло.
Не бях достатъчно силен да се боря с нея.
И не искам от теб да ми простиш.
Просто искам да знаеш,
че знам къде не бях прав. Нали?
Така че, ако имаш нужда, просто...
ме убий.
Това ли е новият стил родителство?
Да разрешиш на дъщеря си да измъчва безмилостно това момче.
Това момче държеше нея и Хейли за заложници,
почти уби Хоуп и успя да убие майка й.
Така че, ако дъщеря ми решава да приключи живота му,
тогава това я прави някой, който побеждава враговете си,
следвайки стъпките на баща си...
и на чичо си.
Тя трябваше да е по-добра от нас, Никлаус.
Тя е болна.
Ако това й доставя някакво облекчение, тогава нищо друго няма значение.
А после какво?
Когато приключи с него, а тъмнината се върне?
Съжалявам, но трябва да попитам,
колкото и да ми харесва мрачната ти преценка,
наистина ли мислиш за най-добрия интерес на Хоуп?
- В какво ме обвиняваш? - Не съм сляп, Илайджа.
Ако обичаш онази жена толкова много, върви и бъди с нея.
Имам свое семейство, за което да се притеснявам
и това момче е второстепенна щета.
Водиш дъщеря си по път,
който ще затрие нейната човечност.
А ако тя я загуби, Никлаус,
последствията ще бъдат
опустошителни за всички.
- Просто недей. - Какво недей?
Да те съветвам против най-лошите ти инстинкти?
Хиляда години отчаяно опитвах да те вкарвам в пътя
поради някакви причини.
И хиляда години
съм ти вярвал.
А сега какво?
Животите ни може да са вечни,
но нашата преданост не е.
Добре. Така...
Айви, точно сега е един от редките случаи,
когато не си нито в света на живите,
нито в света на мъртвите, така че можеш да избираш между двата
и аз мога да дойда с теб.
Добре, дай ми ръка, скъпа.
Знам. Знам. Знам.
Не!
Това ли е...
Кладенецът на предците, Айви. Вещиците на Ню Орлиънс
са идвали тук в часа на смъртта си
откакто го има Ню Орлиънс.
Цялата им сила е закотвена тук.
Ние я ползваме, но докато станем по-силни,
смъртта просто изчезва.
Това е мястото, където ще отидеш, когато умреш.
Това е лъжа.
Айви...
Знам какво видях, Винсънт.
Знам къде ще намеря покоя си.
Сега ме махни от тук.
- Айви... - Махни ме от тук веднага!
Той просто няма да се отзове.
Е, тогава... какво ще правим?
Тези, които някога следваха майка ти,
мислиш ли, че някога ще те последват?
Молиш ме да взема нейната мантия
във войната срещу брат ти?
Моля те да ги събереш.
Моля те да имаш вяра в мен.
Нямаш идея какво отне от мен.
Майка ми. Бабата на децата ми,
някой, който да ме държи, когато съм изплашена
и да ми звънне, когато съм самотна,
първите очи, в които някога съм погледнала,
имам предвид, моята най-добра приятелка! - Да, добре. Наистина те моля.
- Не, недей! Не можеш! - Хоуп, аз също изгубих майка си.
Какво каза току що?
Майка ти...
изобщо не беше като моята.
Аз нямах това предвид.
Точно това имаше предвид!
Хоуп,Хоуп.
Какво?!
Ръката ти.
Какво става с мен?
Не знам.
Това е лошо, нали?
Трябва да се отървеш от тази тъмнина.
Не мога.Не мога да го убия.
Няма.
- Хоуп. - Татко.
Той не е по-виновен
или по-отговорен от мен.
Цялата тази сила, а
все още милостива.
Със сигурност не си наследила това от моята страна на семейството.
Това ще става само по-лошо, нали?
Стой тук.
Не трябва да си тук, братко.
Никлаус, мисля, че имам решение.
Наистина ли мислиш, че можеш да действаш като съветник,
когато спиш с врага?
Не говоря за Антоанет, нито за Роман.
А за Хоуп.
А, сега е за Хоуп.
Колко трогателно е да си припомниш тежкото й положение.
Тя се колебае, нали, Никлаус?
Тази ярост
я разяжда отвътре.
И все пак избираш нейната страна, отново?
Може и да не ми вярваш точно в този момент, Никлаус...
...имаш ли наистина някакъв друг избор?
Преди това да се случи
всичко ми беше ясно.
Мога да затворя очите си и да видя моя мир.
Баща ми е там.
Той почина, когато бях бебе, но е там, чака.
А когато ме вижда,
ме взема в обятията си и казва:
"Мое мило момиче,
толкова ми липсваше."
А ти казваш,
че всичко, което виждам, е лъжа?
Казвам ти, че имаш избор.
Направих моя избор.
Ти не принадлежиш на кладенеца.
Но не мога да стана вампир.
Тогава в какво ще се превърна?
Не.
Джош. Недей. Не.
Какво има?
Хм?
Джош, какво не е наред?
Ъх..
Това не може да е добре, нали?
Хей. Ела тук. Седни.
Седни.
Легни.
Марсел.
Ще звънна на Фрея.
- Марсел. - Не, отивам да взема лека.
Марсел.
Опитай да не мърдаш, за да може отровата
да не се разпространи.
Тя вече е в сърцето ми.
Трябва да ми вярваш, нали?
Напускам града за няколко години,
и изведнъж, ти знаеш всичко?
Аз винаги знаех всичко.
Просто се правех на глупак, за да може да се примириш с мен.
Хей, ти...
...помниш ли първият ден, когато се срещнахме?
Да, ти нямаше да вдигнеш монетата.
Дори да значи да умреш,
пак няма да предадеш свой приятел.
За мой късмет, ти имаше цялата си лоялност.
И
знам, че това е единствената причина да ме пощадиш в онзи ден.
Ммм.
Но сега
ти си моето семейство.
И ти моето.
Хей.
Архиепископът е имал предвид да изпраща тези папки
в библиотеката ''Св. Патрик'' с години.
Този Киърън О`Конъл.
Той ти е чичо, нали?
Да. Благодаря. Благодаря милион пъти.
Това значи много.
Нека погледна дали мога да открия още нещо.
Това може да е едно.
Да проверим.
Поканих ви тук,
защото бяхте верни на каузата на майка ми.
Нейният син,
брат ми, беше взет за затворник
от мелеза Клаус Майкълсън,
и заедно, ние ще го освободим.
Да!
Ще направим повече от това.
Ще сложим край на управлението на Майкълсън
веднъж завинаги.
Този град познава насилието по-дълго
отколкото познава нашата магия.
Имам предвид, през всички тези векове,
предците ни създадоха Анадолския кладенец,
за да може ние да имаме нещо, някаква сила,
за да може да оцелеем на това място.
Както майка ми, довечера, ние трябва да прегърнем виждането
за нашия вид, за който сме готови да умрем.
Трябва да призная, че аз
скоро промених мнението си.
Осъзнах, че
нашето оповаване на тази сила е нарастнало много, много токсично.
Точно сега, предците ни живеят в ужас.
Точно сега, предците ни нямат покой.
И затова довечера
ще ги освободим.
За да може всеки един от мъртвите ни братя, да бъде свободен.
Тази вечер отиваме на война.
Но онези от вас, които не са сигурни във вярата,
че ние сме единственият истински вид...
...времето ви да напуснете е сега.
С теб сме.
Да.
Щом веднъж освободим
кладенеца,
предците ни ще познаят покоя,
а силата ни ще се промени завинаги.
Магията ни ще идва от самата земя.
Но няма да има връщане назад.
Затова нека вървим напред и да го направим.
Грета умря в името на непорочността
и благодарение на непоколебимите убеждения на последователите й,
особено на тези от вас, които избраха да ръководят, когато тя си отиде,
нейното послание е живо.
Сега, за тези, които бяха до нея,
вие ще споделите съдбата й.
Какво правят те тук?
"Пътят на изкуплението е дълъг и лъкатушещ, но си струва"
Вие ни предадохте.
Казахме ви какво мисли майка ми.
И никога не сме казвали, че сме съгласни.
Можете да ни ги оставите сега.
Ще се присъединя в това.
Продължавай, скъпа,
позволи всичко да излезе.
Всички ли са мъртви?
Безсмъртието не е за всеки.
Трябва да се замислиш какво направи
акт на обществена услуга.
Хей, хлапе,
добре ли си?
Аз...
Аз, ъм, се чувствам скована.
Марсел, защо ти и Джош не съберете малко вампири,
да почистят тази бъркотия
преди някой да разбере какво се е случило тук.
Какво има?
Ще ти кажа утре, става ли?
Да.
Те ще се върнат ли?
Линиите и....
и-и шепотите?
Не знам.
О, Боже, Деклан.
Ще оживее ли?
Ще се погрижа за това.
Излез от тук. - Татко...
Сега!
Благодаря ти!
Можеш ли някога да ми простиш
за бъркотията, която направи семейството ми?
Бих те попитал същото.
Къде ще отидеш?
Някой веднъж ми каза, че Шанхай
е сигурно място да се скриеш.
Някой?
Човек, който винаги
беше до мен.
Затова предполагам, че мога да му вярвам.
Докато се срещнем отново.
Ако се срещнем отново.
Силно се надявам да се случи.
Винсънт?
Хмм?Да?
Моят баща...
....той е тук.
Да.
Толкова е красиво.
Айви...
Айви?
Не.
Знаеш ли, не е смешно, да повдигаш въпроса
за моята лоялност.
Истината е, че ти винаги беше по-лоялен от мен.
На твоите приятели...
....на града.
На това, в което вярваше.
Да.
Почивай в мир, скъпи приятелю.
Ейдън.
Качвай се.
Господи, липсваше ми.
Работата при извинението е,
че не означава много, когато не ти остава много.
Ти си по-добра.
Мисля, че може да съм убила някого, когото обичам.
Хей...
Предполагам, че не сме толкова различни
след всичко. - Хей. Хей,
каквото и да си направила,
никога не може да си нещо като мен. Нали?
Ти си добра, Хоуп.
Такава си.
И не заслужаваш нищо от това.
Аз просто...
Просто ми се искаше да мога да поправя това.
Ако умре, няма само да го загубя,
аз ще активирам проклятието си.
Хей...
Предполагам, че наистина е неизбежно.
Всичко ще е наред. Нали?
Всичко ще е наред.
Обещавам.
Ти...трябва да тръгваш.
Да. Да.
Избра лош ден да откриеш религия.
Къде е Бил?
Превод : Arcanary, gnom4enceto, botev1912