Питате се защо ви доведох тук.
Все пак току-що празнувахме.
Откога старият Уолдър
организира по два пира в рамките на две седмици?
Е, какъв е смисълът да си лорд на Речните земи,
ако не можеш да празнуваш със семейството си?
Така мисля аз!
Да!
Събрал съм всички Фрей, които имат някакво значение,
за да ви разкажа плановете си за този велик дом сега,
когато зимата настъпи.
Но, първо, тост!
Не с тази конска пикня от Дорн!
Това е най-добото арборско златно!
Истинско вино за истински герои!
Изправени като един!
Не ти.
Няма да хабя хубяво вино за проклета женска.
Може да не съм най-приятният мъж.
Признавам го. Но съм горд от вас, народ.
Вие сте моето семейство, мъжете, които ми помогнаха
да избия Старките на Червената сватба.
Да, да.
Наздраве.
Смелчаци. Такива сте вие.
Заколихте жена, носеща дете под сърцето си.
Прерязахате гърлото на майка на петима.
Убихте гостите си, след като ги поканихте
във вашия дом.
Но не избихте всички Старки.
Не, не, това ви беше грешката.
Трябваше да изскубнете целия род, и корените, и стъблата.
Ако оставиш жив и един вълк,
овцете винаги ще са в опасност.
Когато хората те попитат какво се е случило тук....
кажи им, че Северът помни.
Кажи им, че зимата настъпи за Дома на Фрей.
ИГРА НА ТРОНОВЕ ДРАКОНОВ КАМЪК
Диваци ли сте?
Аз съм Мийра Тръстиката, дъщеря на Хаулънд Тръстиката.
Това е Брандън Старк,
син на Нед Старк.
Как да съм сигурен, че казвате истината?
Бил си на Юмрука на Първите.
Бил си при Хардхоум.
Видял си армията на мъртвите.
Видял си Нощния крал.
Той идва за нас.
За всички нас.
Добре, влизайте.
Да ги приберем вътре.
Искам всички майстери на Севера да прегледат внимателно архивите си
за упоменявания на драконовото стъкло.
Драконовото стъкло убива белите бродници.
Сега то е по-ценно от злато.
Трябва да намерим залежи, трябва да го добиваме,
трябва да изсечем оръжия от него.
Всички на възраст от 10 до 60
ще пробиват дупки с копия, колове, лъкове и стрели.
Време е да научим тези момчета от Юга как да се бият.
Не само момчетата.
Не можем да защитим Севера,
ако само половината от хората се бият.
Очакваш да сложа копие в ръката на внучката ми?
Не смятам да плета до камината, докато мъжете се бият заради мен.
Може да съм малка, лорд Глоувър, може да съм само момиче,
но съм Севернячка, точно като Вас.
Без съмнение е така, миледи. Никой не спори...
И не се нуждая от разрешението Ви, за да защитавам Севера.
Ще започнем да подготвяме всеки мъж, жена, момче и момиче на Мечешкия остров.
Да!
Докато се приготвяме за атака,
трябва да осигурим и защитата си.
Единствената преграда между нас и армията на мъртвите е Стената,
а там не е имало достатъчно хора от векове.
Не съм крал на Свободния народ,
но ако искаме да преживеем зимата заедно...
Искаш да осигурим мъже за вашите замъци?
Да.
За последен път видяхме Нощния крал при Хардхоум.
Най-близкият замък до Хардхоум е Източен морски страж.
Тогава ще отидем там.
Изглежда, че сега ние сме Нощен страж.
Ако преминат Стената,
първите два замъка по пътя им
са Последно убежище и Кархолд.
Ъмбърите и Кастарките предадоха Севера.
Замъците им трябва да бъдат изравнени със земята,
камък не трябва да остане.
Замъците не са виновни в престъпление.
А и се нуждаем от всяка крепост за наближаващата война.
Трябва да дадем Последно убежище и Кархолд на други семейства.
На верни семейства, които ни помогнаха срещу Рамзи.
Да!
Ъмбърите и Кастарките
са се били редом със Старките векове наред.
Спазвали са клетвата поколение след поколение.
А после нарушиха клетвата.
Няма да отнема от тези семейства домовете на прадедите им
заради престъпления, сторени от няколко безразсъдни техни синове.
Значи предателството няма да бъде наказано
и предаността няма да бъде възнаградена?
Предателството се наказва със смърт.
Малкия Джон Ъмбър загина на бойното поле.
Харълд Карстарк загина на бойното поле.
Те загинаха, биейки се за Рамзи.
Дай замъците на семействата,
чиито мъже умряха, биейки се за теб.
Когато бях Лорд-командир на Нощния страж...
Аз екзекутирах мъже, които ме предадоха.
Аз екзекутирах мъже, които отказаха да изпълняват заповеди.
Баща ми винаги казваше:
''Човекът, който издава присъдата, трябва да вдигне меча,''
и се опитах да живея с тези думи.
Но няма да накажа син за греховете на баща му
и няма да отнема семеен дом
от семейство, на което принадлежи от векове.
Това е решението ми
и то е окончателно.
Нед Ъмбър.
Алис Карстарк.
Векове наред нашите семейства са се били
рамо до рамо на бойното поле.
Искам от вас отново да се закълнете пред Дома Старк,
че ще служите като наши знаменосци
и ще ни идвате на помощ, когато ви призовем.
Изправете се.
Вчерашните войни вече нямат значение.
Северът трябва да се обедини,
всички живи на север.
Ще бъдете до мен, Нед и Алис,
сега и завинаги!
Сега и завинаги!
Ти си ми сестра, но сега аз съм крал.
Ще почнеш ли да носиш корона?
Когато оспорваш решенията ми
пред другите лордове и лейди, подронваш авторитета ми.
Значи вече не мога да оспорвам решенията ти?
Можеш, разбира се, но...
Джофри никога на позволяваше да се оспорва авторитета му.
Мислиш ли, че беше добър крал?
Мислиш ли, че приличам на Джофри?
Ти приличаш на Джофри най-малко от всички, които познавам.
Благодаря ти.
Бива те в това, знаеш ли?
-В кое? -В управлението.
Не.
Напротив, бива те.
Бива те.
Те те уважават, наистина,
но трябва...
Защо се смееш?
Помниш ли какво казваше баща ни?
Всичко преди думата "но" е купчина тор.
Никога не ми го е казвал.
Не, не. Никога не използваше такива думи преди момичетата си.
Защото се опитваше да ни предпази.
Не искаше да виждаме колко е мръсен всъщност този свят,
но баща ни не можа да ме защити. Няма да можеш и ти.
Престани да се опитваш.
Добре, ще спра да се опитвам да те защитя,
ако ти спреш да подриваш авторитета ми.
Не се опитвам да подривам авторитета ти!
Трябва да си по-умен от баща ни.
Трябва да си по-умен от Роб.
Обичах ги, липсват ми, но те допуснаха глупави грешки
и платиха за това с главите си.
И как да съм по-умен?
Като слушам теб?
Толкова страшно ли е това?
Гарван от Кралски чертог, Ваша светлост.
"Церсей Ланистър, първа с това име,
кралица на Андалите и на Първите,
защитник на Седемте кралства..."
Какво иска?
Ела в Кралски чертог,
коленичи пред мен или понеси съдбата на предателите.
Толкова беше погълнат от врага на север,
че съвсем забрави за този на юг.
Погълнат съм от Нощния крал, защото съм го виждал.
Повярвай ми, ако го беше видяла, и ти щеше да мислиш само за него.
Все още има стена между нас и Нощния крал.
А между нас и Церсей няма нищо.
Има хиляди мили между нас и Церсей.
Зимата е тук. Ланистърите са армия от южняци.
Никога не са били толкова далеч на север.
Ти имаш военен опит, но аз я познавам.
Ако си неин враг, няма да се спре, докато не те унищожи.
Намира начин да убие всеки, застанал на пътя й.
Звучиш почти, сякаш й се възхищаваш.
Научих много от нея.
Какво е това?
Това, което чакахме цял живот.
Това, за което ни подготвяше баща ни, съзнателно или не.
Той го знаеше.
Накара ме да запомня всеки проклет град,
езеро, гора и планина.
Сега са наши. Просто трябва да си ги вземем.
Много си мълчалив, откакто се върна.
Сърдиш ли ми се?
Не, не ти се сърдя.
Боиш ли се от мен?
А трябва ли?
Денерис Таргариен избра Тирион за своя десница.
Точно сега плават през Тясното море,
надявайки се да получат трона на баща й.
Нашето малко братче,
това, което толкова обичаш,
това, което освободи,
това, което уби баща ни и първородния ни син,
сега е на страната на враговете ни и им помага със съвети.
Той е там някъде, начело на флотилията им.
Къде ще акостират?
В Драконов камък.
Водите на пристанищата са достатъчно дълбоки за корабите им.
Станис остави замъка пуст,
а тя е родена там.
Врагове на изток.
Врагове на юг...
Елариа Пясък и нейното котило от кучки.
Врагове на запад...
Дъртата кучка Олена.
Още една предателка.
Врагове на север.
Копелето на Нед Старк е провъзгласен за Крал на Севера,
а курвата убийца Санса е редом с него.
Враговете са навсякъде. Обкръжени сме от предатели.
Сега ти командваш армията на Ланистър.
-Какво ще предприемем? -Зимата настъпи.
Не можем да спечелим войната, ако не храним мъжете и конете.
Тирел притежават зърно и добитък.
Знаменосците на Тирел ще застанат ли редом
с дотракийската орда и Неопетнените?
Ако мислят, че Денерис ще победи.
Никой не иска да се бие на страната на губещите.
Точно сега изглежда, че губим.
Аз съм кралицата на Седемте кралства.
Не повече от три кралства.
Сигурно не разбираш на каква опасност сме изложени.
Разбирам, че се борим за оцеляване.
Знам, че губещите ще умрат.
Знам, че победителят може да основе династия,
която да просъществува хиляди години.
Династия за кого?
Децата ни са мъртви.
Ние сме последните от рода ни.
Династия за нас тогава.
Така и не поговорихме за Томен.
Няма нищо за казване.
Нашето малко момче отне живота си.
Той ме предаде.
Предаде и двама ни.
Трябва ли да прекарваме дните си, жалейки за мъртвите...
за майка ни, за баща ни, за децата ни?
-Церсей... -Аз ги обичах. Наистина ги обичах.
Но сега от тях е останала само прах, а ние все още сме от плът и кръв.
Ние сме последните Ланистъри, последните, които имат значение.
Дори Ланистър не могат да оцелеят без съюзници
Къде са съюзниците ни сега?
Видя какво се случи с Уолдър Фрей и семейството му.
Чух за това.
-Как можехме да му се доверим? -Не можехме.
Той беше непотребен, стар страхливец,
но Фрей ни покрепяха.
Сега всички те са мъртви.
Който и да ги е убил, не е наш приятел.
Нуждаем се от съюзници.
От по-силни, по-добри съюзници.
Не можем да спечелим войната сами.
Мислиш, че след 40 години с баща ни не съм научила нищо?
Грейджой?
Поканила си Грейджой в Кралски чертог?
-Не всички. -Изглежда като да са всички.
Поканих Юрон Грейджой,
новия крал на Железните острови.
Сам каза, че се нуждаем от по-силни, по-добри съюзници.
-Ето ги и тях. -С какво са по-добри?
С какво са по-различни от Фрей?
И двамата нарушиха дадената дума
и убиха някогашните си приятели веднага щом им стана изгодно.
Така правят всички, когато им е изгодно.
За разлика от Фрей те имат кораби.
-И ги бива в убийствата. -В нищо не ги бива.
Познавам железнородените. Те са кисели, гневни хорица.
Всичко, което е умеят, е да крадат неща, които не могат да построят или отгледат.
Юрон Грейджой не е тук, за да краде.
О, и защо е дошъл тогава?
За кралица.
В момента, в който ме избраха за крал на Железните острови,
се обърнаха срещу мен.
Срещу собствения си чичо.
Откраднаха най-добрите ми кораби и побягнаха.
Преплаваха на тях света
и ги дадоха на Кралицата на драконите,
за да доведат армиите й тук и да ви нападнат.
Това е нищо в сравнение с предателството, което сте преживели
от член на семейството, както чувам.
Но въпреки това ме дразни.
Ако ги убия, ще се почувствам много по-добре.
И след като явно всички предатели от семействата ни
се бият на една и съща страна,
помислих, че ние, законните монарси,
можем да ги убием заедно.
Но ти не си законен монарх, нали?
Грейджой са въстанали срещу престола за правото да са монарси,
но доколкото си спомням, сте били благополучно разгромени.
Като заговорихме за това,
не започнахте ли въстанието,
като доплавахте до Скалата на Кастърли и подпалихте флотата на Ланистър?
Да, тогава ни приклещихте.
Беше умен ход от ваша страна.
Разбира се, в крайна сметка пак стигнахме до Железните острови.
Бях там.
Спомням си го много добре.
Видях те.
Бях слушал толкова много приказки.
Най-добрият в целия свят. Никой не може да го спре.
Не го вярвах, ако трябва да сме честни.
Но трябва да призная, като те видях да тичаш по брега
и да посичаш хората...
беше великолепно.
Като танц.
Хората, които посичах, бяха от вашия род.
Мястото ставаше пренаселено.
Хареса ми да гледам. Наистина.
А на мен ми хареса да убивам Грейджой.
Беше добре за мен.
Ако не ни бяхте разбили, нямаше да замина в изгнание.
Ако не бях го направил,
нямаше да съм най-великият капитан на 14-те морета.
Ако и да не си най-скромният.
Не сте скромна.
Ти си кралица на велика нация.
Не те е грижа за Железните острови.
Те са само скали и птичи тор, и...
много крайно непривлекателни хора.
Желязната флота обаче,
това е нещо съвсем друго.
Тя е най-мощната армада на Вестерос.
С Желязната флота в моретата ти
можеш да победиш нахлулите от изток
и самозванците на север и на юг.
Какво искаш в замяна?
От съвсем малко момче
искам, като порасна, да се оженя
за най-красивата жена в света.
И ето ме тук,
с хиляди кораби
и две здрави ръце.
Не приемам предложението.
Защо?
Не си достоен за доверие.
Нарушавал си дадените на съюзниците ти обещания,
убивал си ги при първа възможност.
Уби собствения си брат.
Трябва да опиташ и ти. Прекрасно усещане.
Не очаквам да ми се довериш веднага.
Трябва ти доказателство, че намеренията ми са честни.
Според моя опит
най-сигурният път към женското сърце е с подарък.
Безценен подарък.
Няма да се връщам в Кралски чертог,
докато не намеря такъв за теб.
А, мейстър Уейланд.
Черен дроб на пияница без съмнение.
Премери това.
Триумф на преходните наслади.
Проклятието на човечеството.
Архимейстер, чудех се ...
Колко тежи?
А, 147.
Чудех се дали сте обмислили предложението ми.
Не си спомням предложението ти.
Питах Ви, предвид видяното от мен на север,
дали мога да получа достъп до специалния отдел на библиотеката.
Този отдел е запазен за мейстери.
-Ти мейстер ли си? -Не.
Предложението ти не е много убедително, а?
Архимейстер, с цялото ми уважение,
аз ги видях...
Армията на мъртвите.
Белите бродници.
Изпратиха ме тук, за да разбера как да ги победим,
но всички в тази цитадела,
даже тези, които благоволяват да говорят с мен,
се съмняват, че бродниците въобще съществуват.
Всички в цитаделата се съмняват във всичко.
Това им е работата.
Но разказите за Дългата нощ не може да са пълна измислица.
Твърде много сходни сведения от несвързани източници.
Източници в специалния отдел?
Именно от него.
А най-лесното обяснение
за дразнещата ти мания по белите бродници
е, че казваш истината
и че наистина си видял това, което казваш, че си видял.
Значи ми вярвате.
Да.
Ще премериш ли най-сетне сърцето?
Тогава сте единственият, който ми вярва, на юг от Близнаците.
Ние не сме като хората на юг от Близнаците.
Не сме като хората на север от Близнаците.
В цитаделата водим различен живот, по различни причини.
Ние сме паметта на този свят, Самуел Тарли.
Без нас хората биха живели като кучета.
Щяха да си спомнят само последното си хранене,
щяха да виждат само стъпка напред.
И всеки път, когато излизаш от дома и затваряш вратата,
щяха да надават вой, сякаш си умрял.
В разгара на въстанието на Робърт
хората мислеха, че краят е близо.
Краят на данистията Таргариен. "Как ще оцелеем?"
Когато Егон Таргариен обърна взора си на запад
и полетя с драконите си към Черна вода...
"Краят е близо! Как ще оцелеем?"
И хиляди години преди това, по време на Дългата нощ.
Можем да им простим, че са си мислели, че това е краят.
Но не е бил. Нито веднъж.
Стената е устояла на всичко това.
И всяка зима е идвала и си е отивала.
Бъди добро момче. Почисти тук.
Не.
Късметлия си.
Чух, че е победила Хрътката в една-единствена битка.
Тя е впечатляваща жена.
Какво искате, лорд Белиш?
Искам да си щастлива.
Искам да си в безопасност.
В безопасност съм.
Аз съм си у дома, обкръжена от приятели.
Бриен е до мен, за да ме защити от всеки, който би искал да ми навреди.
А щастлива ли си?
Защо не си щастлива?
Какво искаш, а не притежаваш?
В момента: тишина и спокойствие.
Няма нужда да имате последната дума, лорд Белиш.
Ще приема, че щяхте да кажете нещо остроумно.
Миледи.
Защо е още тук?
Нуждаем се от хората му.
Без помощта на Долината Рамзи Болтън още щеше да държи замъка.
Кутрето ни спаси.
Той иска нещо.
Знам точно какво иска.
♪Той яздеше по градските улици,
♪спускаше се от високия си хълм
♪през вятъра, по стълбите и по паважа,
♪препускаше към една женска въздишка.
♪Тя беше неговото тайно съкровище.
♪Тя беше неговият позор и благословия,
♪а замъкът и почестите не значеха нищо,
♪сравнени с женска целувка.
♪Защото златните ръце са леденостудени,
♪а женските ръце те сгряват като жар.
♪Защото златните ръце са леденостудени,
♪а женските ръце те...
Хубава песен.
За първи път я чувам.
Нова е.
Искаш ли да хапнеш? Имаме малко заешко.
Не искам да ви подяждам.
Не ни подяждаш. Каним те.
Хайде, нощта ще е студена.
На юг ли отиваш?
Кралски чертог.
Горката.
Не може да е толкова зле, нали?
Зависи от вкуса ти, предполагам.
Ако харесваш улици, покрити с кръв и свинска тор, това е твоят град.
Цял живот исках да видя Червената цитадела,
Септата на Белор и Драконовата яма.
Когато най-сетне стигнах там,
не ме пуснаха да припаря до Червената цитадела,
Септата на Белор се оказа сравнена със земята,
а Драконовата яма е в развалини.
Хората, които живеят там, ще те одерат жив,
ако мислят, че могат да вземат два петака за кожата ти.
Най-лошото място в целия свят.
Какво правите в Речните земи?
Нещо лошо се случва с Фрей в Близнаците
и ние сме от армията, изпратена да пази мира.
Ето. Първо на гостите.
О, не, не бих могла. Няма достатъчно за вас.
Майка ми винаги казваше, че ако си добър с непознатите
и те ще са добри към теб.
Далече сте от дома.
Но съм сигурна, че сте преживели много приключения.
Да, безкрайни приключения.
Ще пеят за нас след хиляда години.
Истината е,че когато тръгвахме, нямахме търпение да напуснем дома.
Сега, като мина известно време, нямаме търпение да се върнем у дома.
Все си мисля за моя старец, съвсем сам на лодката.
Трябва да съм там и да му помагам.
Жена ми точно роди първото ни дете.
-Момче или момиче? -Кой да ти каже?
Да не мислиш, че войниците получават гарвани с новини от дома.
-Надявам се, че е момиче. -Защо?
Момичетата се грижат за татковците си, когато татковците остареят.
Момчетата просто заминават да се сражават в чужди битки.
Достатъчно голяма ли си да пиеш?
Това е боровинково вино.
Собствено производство.
Много е хубаво.
Та защо мило момиче като теб се е запътило само към Кралски чертог?
Отивам да убия кралицата.
Лошо е да си навън в подобна нощ.
Трябва да имаш магически способности, за да го прозреш.
Господарят на светлината ли ти го прошепна в ушенцето?
"Вали сняг, Торос. Ветровито е.
Нощта ще е студена."
Ти си вечно недоволен дърт мечок, Клегейн.
Искаш ли малко ром?
Не ми харесва тая помия. Твърде сладка е.
Защо винаги си в такова отвратително настроение?
Въпрос на опит.
Тук изглежда подходящо да прекараме нощта.
Хората няма да ни искат тук.
На мен ми се вижда пусто. Няма добитък.
Коминът не пуши.
Не ми харесва как изглежда.
Плашиш се лесно за такъв голям суров мъж.
Ще ти кажа от какво не се плаша...
От нагли минетчии като теб.
Мислиш, че заблуждаваш някого с тази прическа?
Плешива слива.
Хайде.
Може би имат ейл, скрит някъде там.
Нямат.
Виж дали няма бюфет.
Винаги оставят нещо за него.
Какво мислиш, че им се е случило?
Умрели са.
Момичето е умряло в ръцете на баща си.
И двамата са покрити в кръв, а в краката им лежи нож.
Аз бих казал, че са умирали от глад.
И вместо да остави малкото момиче да се мъчи,
той е сложил край на страданията им.
Вече няма значение.
Да, вече няма значение.
Познаваме се от много време, Дондарион.
Така е.
Мисля, че за първи път се срещнахме на турнир...
И винаги съм мислил, че си тъп като дърво.
Не си лош.
Не те мразя.
Не те харесвам, но не си лош.
Благодаря ти, Клегейн.
Думите ти ми сгряват сърцето.
Но в теб няма нищо изключително.
Прав си за това.
Тогава защо Господарят на светлината те връща отново и отново?
Срещал съм по-добри от теб
и те са увисвали на въжето, губили са главите си или
просто са се насирали до смърт в поле насред нищото.
Никой от тях не се завърна.
Та, защо ти?
Мислиш, че не си задавам този въпрос?
Всеки час, всеки ден?
Защо съм тук?
Какво трябва да направя?
Какво вижда Господарят в мен?
И?
Не знам.
Не разбирам нашия Господар.
Вашия Господар.
Не знам какво иска Той от мен.
Знам само, че Му трябвам жив.
Ако е толкова всемогъщ, защо просто не ти каже какво, мамка му, иска?
Клегейн.
Ела тук.
Не се притеснявай. Огънят не хапе.
Искам да ти покажа нещо.
С шибания ми късмет се оказах с банда огнепоклонници.
Да.
Изглежда почти като Божията справедливост.
Няма Божия справедливост, тъпа сливо.
Ако имаше, ти щеше да си мъртъв...
а онова момиче щеше да е жив.
-Какво искаш? -Погледни в пламъците.
Не искам да гледам в проклетите пламъци.
Видя ме да го връщам от мъртвите, след като го посече.
Искаш ли да знаеш какво ми дава тази сила?
Продължавам да питам и никой не ми отговаря.
Аз не мога да ти кажа.
Само огънят може.
Какво виждаш?
Горящи цепеници.
Продължавай да гледаш.
Какво виждаш?
Лед.
Стена от лед.
Стената.
Какво още?
Мястото, където Стената среща морето.
Там има замък.
Има планина.
Изглежда като връх на стрела.
Мъртвите минават покрай нея.
Хиляди са.
Сега вярваш ли ми, Клегейн?
Вярваш ли, че има причина за присъствието ни тук?
Къде, по дяволите, отиваш, Клегейн?
Да погреба мъртвите.
Познаваше ли тези хора?
Всъщност не.
Молим се на Бащата да ни съди милостиво.
Молим се на Майката...
Мамка му, не си спомням останалото.
Съжалявам, че сте мъртви.
Заслужавахте по-добра участ.
И двамата.
Хей.
Мамо.
Наистина трябва да поспиш, Сам.
Мъртвите не спят.
"Легенди от Дългата нощ".
Таргариен са използвали драконовото стъкло за украса на оръжията си,
без дори да знаят за какво са го използвали Първите.
Какво е това?
Карта на Драконов камък.
Таргариените са издигнали там първата си крепост,
когато са завладели Вестерос.
Това е драконово стъкло?
Купища от него.
Под земята.
Станис ми каза, но не мислех...
Това е важно. Джон трябва да го знае.
Дойде ли вече тя?
Кой?
Кралицата на драконите.
Денерис Родената в буря.
Нищо не знам за това.
Ще започваме ли?
Sync by honeybunny www.addic7ed.com Превод:NikiG и IvanGrande