Ти изчезваш, майко. Бъдещето е по-дръзко от теб.
Готово. Науката е осигурена.
Г-н Уестмурленд ще ви види сега.
П. Т. Уестморланд.
Той живее тук с нас.
Ще имаш пълен достъп до лабораторията. Върви! Спаси сестрите си.
- Какво търсиш? - Всичко, което открием, разбира се
ще бъде патентовано, но тя не е.
Тя е твоя.
Всички казват, че не бива да ти вярвам.
Дори не иска да ми каже какво й е правила Рейчъл,
- а се очаква да я пратя обратно? - Поддържай вяра.
Не сме без съюзници.
Не, не, няма да им казваме къде е Елена.
Събуди се, мамо. Събуди се!
Кира?
Има нещо в гората, Косима.
Здравей, Сюзън.
Изглеждаш много по-добре.
Имаш цвят в бузите.
Виждаш ли какво ти донесох?
Пантофи.
Подът е хладен.
Скоро ще можеш да ставаш.
Ти настрои дъщеря ми срещу мен.
Третирахме те
със синтетичен PDGF
растежен фактор.
Раната заздравява.
Не съм мъртва.
Защо?
Защото ми трябваш.
Здрасти, Чомпър. Здрасти Крейзилегс.
Къде е Дейзи?
Не знам. Къде е Дейзи?
- Дейзи! - Дейзи!
Дейзи!
Да вървим.
Не. Нещо не е наред. Ела.
Дейзи?
Тя кърви.
Кой е оставил това тук?
ХЕЙ! Не трябва да сте тук!
Хайде, обратно в селото.
Бързо!
Бързо, хайде!
www.addic7ed.com
- Може ли да поговорим малко? - Ще закъснея за физичезко.
- Не, няма. Не. - Напротив.
Виж. Не ми е приятно
да те деля с Рейчъл, а става по-зле,
- когато ти не говориш с мен. - Тя не ме е наранила.
Виждала ли си сивите ми гуменки?
- Ще ми кажеш ли какво стана? - Тя ми отряза ноктите.
- Ноктите? - Да и...
взе малко кръв, и поговори малко.
- За какво говори? - Научни неща.
И ти е дала да си вземеш вкъщи мишка?
Да.
Виждала ли си сивите ми гуманки или не?
- Благодаря ти. - Ела тук.
Ще те изям.
Ау! Ау!
- Какво стана? - А, нищо.
- Ела тук. - Не.
Ъх!
О, Боже мой, мила, какво е направила?
- Нищо! Пусни ме! - Какво е направила?
Хей. Какво имаш?
Хей, имам нещата. Ела, когато си готова.
- Добре. Да. Ще се отбием. - Остави ме на мира!
- Спри! Не се тревожи! – Какво става?
- Хей! Какво е станало?! - Спри!
Как така, "не се тревожи"? Виж това! Виж!
- Какво? - Рейчъл я
вивисектира! Погледни това!
- О, Боже мой. - О...
Кира.
Погледни ме. Какво ти направи тя?
Аз бях! Аз се порязах!
- Спри да обвиняваш Рейчъл! - Защо? Защо?
Исках да видя колко бързо ще се излекувам.
Не боли!
Може ли
да отида на училище, моля?
Ъм, скъпа, качи се горе, става ли? Просто, ъм...
Знаеш къде държим лейкопласта,
- просто вземи цялата кутийка. - Ъм, добре.
Феликс, ти се погрижи за училището днес.
И ще я прибереш след това
и ще я заведеш у вас да пренощува.
Не! Не!
И остани буден, някой ще дойде да те посети.
- Кой? Какво си намислила? - С, Какво правиш?
Ти си събери нещата, идваш с мен!
Никъде няма да ходя. Видя ли това?!
Няма да я оставя точно сега!
Имаме три дни,
три дни до следващото й посещение в Даяд и нямаме нищо.
Трябва ни някакво преимущество, нещо... трябва ни нещо,
- и имаме следа. - Каква следа?
Това е най-добрия ни шанс да помогнем на Кира.
Имам твърде много спомени тук.
Представи си как аз се чувствам.
Помниш ли оранжерията си?
Странно, остави всичко да умре.
А.
Е, ти беше тази със зеления уклон.
А твоите ръце никога не се цапат.
Не.
Само красивият ми, мръсен ум.
Все още го имаш, нали?
Хм.
Знам, че си имал пробив.
Затова правиш това.
Но аз приключих с теб, Пърсивъл.
Не мога да ти простя.
О не, не казвай това.
- Айра. - Здравей, Сюзън.
Помисли си, Сюзън.
Не бива да позволяваме на миналото ни
да пречи на бъдещето ни.
П. Т. Уестмурленд.
Роден през 1843, както се твърди.
Завършил Итън и Кембридж.
Член на Британското кралско географско дружество
където е публикувал ред документи.
Ровихме се.
"Управление на репродукцията в
умсвено отслабени популации от П.Т. Уестморланд."
Ами разбира се, има логика.
Той е бил един от първите евгенисти.
Добра работа, Скот.
Също така е учел първобитни общества през 1894.
Изчезва в джунглите
на Борнео и повече не е чуто от него.
Предполагаема смърт, през 1898.
Всичко е тук. Разбих имейла й.
- И прозореца ни е само днес? - Мм-хмм.
Но не разбирам. Каква е връзката на този човек
с всичко това?
Вярно, трябва да знам само основното.
Какво сте замислили, двамата?
Продължавайте да търсите за П.Т. Трябва да има
някакви данни за него от последните 100 години.
- Може да е приел нова самоличност. - Да публикува под псевдоним?
Да. Значи когато се приберем, може ли да имам хронология?
Неолюцията от ден първи.
Къде отивате?
Мислиш ли, че ми казва нещо?
Мъжът с бейсболната шапка?
Всичко е наред, не ни следят.
Имаше черен седан, но им избягах още при къщата.
Искаш ли да ми кажеш какво правим тук?
Просто отиваме да пийнем, ти и аз.
-Оперативна сигурност. -Сериозно?
- Бихте ли искали меню? - Само скоч със сода.
Бърбън, чист.
-Оглеждаше наличностите тук. -Ти също.
Един дол дренки...
Кой е мишената?
Ти ми кажи.
Лаптоп, чевено вино.
Браво.
Елизабет Пъркинс. Малко подпийва.
Спирана е два пъти за шофиране в нетрезво състояние,
но не това е играта.
Има дъщеря. Мрази я толкова много, че я съди.
Трябва да съм с Кира, С.
И ще бъдеш.
Но д-р Пъркинс може да има ключа към П.Т. Уестмурленд.
Моля те, довери ми се, Сара, това ще помогне, обещавам.
Но трябва да вземем документите й.
- Това са глупости. - Сара, моля те.
- Не тук. - Ами къде тогава?
Искаш да говорим някъде другаде? Писна ми
от проклетите ти тайни! Писна ми!
- Ето сега. Виж... - Недей! Не съм дете.
Спри да се държиш като такова. Не всичко е за теб. Ти просто...
Извинете.
О Боже!
Добре ли сте?
Толкова съжалявам.
- Напръскахме ли Ви? - Не, не, не.
Всичко... всичко е наред.
Това, предполагам, е дъщеря Ви?
Аз... съжалявам. Съжалявам.
Поне Ви говори. Мълчанието е по-зле.
Поне е тихо.
Елате.
Ще ви трябва още едно питие.
Благодаря ви.
Добре, дълбоко дъх. Дълбоко дъх, давай, давай, давай.
Да!
Страхотен обем.
Ставаш по-силна.
- Какво имаш там? - О, намерихме това
в гората. Прасето Дейзи избяга
и Аиша и аз отидохме да го търсим.
Уоу!
Казват, че има нещо в гората, видяхте ли го?
Не. Но го чухме. Звучеше страшно.
Мъд ни спаси.
Казва, че е мечка.
Аз мисля, че е огър.
Ъм, какво е научното наименование за огър? Огър...
"Огър-ус не е истинск-ус"?
Не знам, изглежда си човешки.
Добре, имам теория.
Тази тъпа история за мечката в гората,
си я измисли, нали? Защото
честно, много е глупава, никой не й се връзва.
Така че, искаш ли да ми кажеш какво всъщност има там?
Добре, първо,
мечката е истинска. Смъртоносна и опасна е...
- Да бе. Лъжкиня. - И не, не съм! И второ...
Била си там тази сутрин,
помогнала си на момичетата. Шарлот ми каза.
Тук сме на Острова на д-р Моро,
каквито и странни глупости да се случват,
идват от голямата къща.
Знам, че това те безпокои, Мъд,
затова говори с мен, кажи ми истината.
- Не е негова вината. - За кого говориш?
Мъд, кой е там?
Ще ме вкараш в беда.
Защо си толкова уплашена?
Стой далеч от гората!
Има мечка в гората!
Непреклонна е, винаги е била.
И знае точно как да ме ядоса.
Колко от себе си виждате в дъщеря си?
О! Сега ще ме обвините ли?
Не е квантова физика. Проблемите с дъщеря ви
могат да се проследят обратно до отношенията
- със собствената ви майка. - Исусе!
Ще трябва да стоим тук цяла нощ.
"Д-р Елизабет Пъркинс. Отдел Психология."
Травма? Това, ъм,
ПТСР ли е? Преживели насилие? Такива неща?
Разглеждам как ПТСР се съпътства
с големи депресивни разстройства.
- И сте в града за...? - Проучвания за книгата ми.
Място извън града. Нека ви дам визитка.
Знаете ли какво? Не се тревожете,
- Само ще я изгубя. - Не.
Вземете все пак. Никога не се знае.
- Успокоихме се, а? - Просто се върнах да кажа,
продължавай да си пиеш. Аз си тръгвам. Ще хвана такси.
Извинете.
Сара, моля те! Ще те закарам.
Съжалявам. Просто не искам
- да я оставям да се измъкне. - Вървете! Аз ще платя.
О, благодаря ви. Много ви благодаря.
Хей! Чуйте.
Дъщеря ви се бори на прага на това,
какво означава да се превърне във вас.
Запомнете го.
Благодаря.
Нека си изясня:
Мадам Лару ти е по френски, а пък онзи,
чудесен г-н Мичъл ти е класен и по всичко останало?
- Мм-хмм! - Ами...
Хей, как е онова порязване на ръката ти? Да го погледнем ли?
Добре е.
Добре.
Ако искаш, отиди седни...
Много хубава светлина
точно там на лицето ти.
Стой мирна.
А, искам да видя!
Не! Отиди седни!
Нетърпелива си.
Хайде де...
Хммм! Наистина приличам на мама тук.
Да, наистина приличаш на майка си.
Напомняш ми на нея цял ден -
потропваш наоколо,
- дишаш като мопс. - Опитвам се
- да й помогна. - Какво имаш предвид?
Хей?
Тя... се държи глупаво
и ми се ядосва, че отивам да посещавам Рейчъл.
Но тя ми показва неща,
като защо съм специална.
Скъпа, знаеш, че дори Рейчъл
да е мила с теб, не можем да й вярваме?
Кира,
не знаем какво иска да прави с тази специална част от теб.
Д-р Елизабет Пъркинс.
Имена на пациенти, имейли, истории.
На около два часа път има психиатричен диспансер,
Сидър Ридж. Контактът й там е д-р Нимитз.
Никога не са се срещали. Очакват я утре.
Но тя ще се появи довечера.
С нейната асистентка.
Има пациент, Алекс Рипли,
не е истинското му име. Очевидно дезертирал неолюционист.
Високо ниво, близки със стария Уестмурленд.
Вероятно държан срещу волята му.
Сградата е охранявана.
Няма да е лесно да се влезе,
но ще го накараме да проговори.
Как по дяволите, Хел-Уизърд е разбрал всичко това?
Ами не е, но той откри Пъркинс.
Тогава кой е открил дезертьора?
Кой те снабдява с информация, близка до П.Т.?
- Винаги правиш така. - Рядко правя така.
Добре.
Значи имаме време, ще се отбия някъде.
Къде?
В манастир, мамо.
Не мога да си те представя
тук на това място.
Никога не си говорила за него,
дори не си споменавала, че Уестмурленд е жив.
Имаме сложна история.
Мм-хммм.
Айра...
- Ти ревнуваш. - Глупости.
Той е вкаменелост.
Не! Не бива
да ходиш.
Просто ми кажи какво се е случило
между двама ви.
Преди години,
той избра друг път,
друг учен,
някой, който беше готов да направи нещата, които аз не бих.
И той подведе Рейчъл да те намушка.
Не знам
как би могла да работиш за него и за неговите безумни идеи.
Айра, не ме бъркай.
Идеите са и мои.
Нашата вражда е само за средствата.
Имало ли е други посетители?
Обет за мълчание, може би?
Оставям това на теб, мила.
- Така ли? Ти... сигурна ли си? - Да, трябва да се приготвя.
Прегърния от мен. Ще се срещнем тук.
Добре.
Ей,тъпанар.
Сестра.
Дони Хендрикс ти е казал тайната ни?
Да.
Ние сме семейство.
Сестра Ирина беше мила
към мен, когато бях дете в Украйна.
Тя ме пазеше от другите монахини,
затова те я нарекоха богохулник и й взеха езика.
О.
Пиша спомените си.
Мемоарите си?
Седни, сестра.
Мисля, че
сърцето ти е натежало.
Съжалявам, скъпа.
Добре. Не е посрещането, на което се надявах.
- Къде е братската обич? - О, Боже мой!
Какво правиш тук? Какво става?
- Чакам си коктейла! - Ш-ш, ш-ш, ш-ш, ш-ш!
О, Кира спи?
- Моля те, кажи ми, че С не ти е. - Не ми е какво?
Казала всичко? Хахаха! Вероятно не.
Но ме просветли малко за всичките тези твои
- сестри. - Не е.
Клонинги, Исусе Христе, какво нещо!
Нямала е никакво право да прави това, Адел.
Хей, знаеш ли какво?
Тя ми се довери.
Това ми харесва. Можеше и ти да го направиш,
- нали знаеш. - Адел, имаше причина
да не ти кажа: о, да,
животът ни е ад и хората ни постоянно умират насилствено.
Добре.
Казвала ли съм ти защо бях лишена от адвокатски права?
Ами предположих, че е било, защото постоянно пиеш.
Това е много добро предположение, но грешиш.
Присвоявах пари.
Корпоративно право, нали? Ами аз съм много добра
в следенето на парите. Да ги крада? Не чак толкова.
- О Боже мой, това семейство! - Знам.
Хей, майка ти има работа за нас.
Как гледаш на проследяване на корпорации трупащи патенти
и глобални потоци печалба в Швейцария?
Мразя фондю.
Не мога да дам на Кира каквото иска.
Тя се реже за да открие отговори, които нямам.
Аз се режех от малка,
но спрях, когато намерих покой
и сестрите ми ме приеха.
Тя е стара душа.
Трябва да споделиш ужасите ни с нея.
Боже, не искам тя да се занимава с това, което ние правим.
Но ще трябва. Знаеш го.
Аз не ти бях добра сестра.
Да, опитахме се да се убием взаимно.
Не, не, след това!
Отбягвах те.
Моят близнак, другото ми аз.
Плашеше ме... заради това, което чувстваше.
Знаеше, че сме свързани.
Кира също го чувства. Чувства всички ни.
Но не и аз, докато...
докато почти не умрях на онзи остров...
Тя дойде в мен
и ме вдигна.
Това ли е? Така ли се усеща?
Да. Тук.
Тук.
Не ми пука за нашата генетика.
Това Рейчъл не може да има.
Мисля, че този старец и Рейчъл...
След бебета, ще ги убием.
Не. Ти ще се грижиш за бебетата си.
Бебета чудо.
Като нас.
Да.
Отивам на разходка. Просто да си прочистя главата!
Къде беше? Мъд! Разбираш ли ме? Зададох ти въпрос, Мъд!
О, не! Нищо не съм виждала!
Лъжеш. Къде е той? Къде се крие?
Не знам! Оставете ме на мира!
- Къде беше той? - Не знам за какво говорите.
Мъд! Знам, че е някъде там!
Тя добре ли е, мила?
Да, добре е. Уау.
Д-р Пъркинс.
Имам предвид, не е квантова физика!
Проблемите с дъщеря ви могат да се проследят
до отношенията със собствената ви майка!
Не е зле.
Имам риза за теб в колата.
Асистентката ми.
Добре.
Изцяло за травма съм.
- Не. Изцяло за травма съм. - Габриел Чалмърс.
- Ще ти кажа какво... - Асистент/Т.А./докторант.
Мхм. Магистър... магистър депресивни разстройства.
Добре. Да го направим.
Не приемаме не за отговор. Дръж си очите отворени. Стой наблизо.
- Ясно, д-р Пъркинс. - И си загащи ризата.
Нимитз живее на 30 минути от тук, така че...
времето започва да тече сега.
Не, мисля че д-р Нимитз се прибра в пет.
- 5? Сигурен ли сте? - Да.
Мислех, че е нощна смяна. Ти не ми ли каза...
В имейла казахте до два.
Какво? Така...
Така ли е? Аз...
- Издъних ли се? - Ъ-ъ...
- Посещението ми планирано ли е дори? - Ъ-ъ...
Трябва да направи проучване. Тук е заради книгата си.
Д-р Пъркинс. Утре, 9:00ч.
Утре?!
А вие дори не сте в списъка.
Тя не е в списъка.
Бях добавена в последния момент
а сега тотално прецаках всичко.
И имам конферентно обаждане сутринта. Ще трябва да го преместя.
А, знаете ли? Не е ваша вината.
Д-р Нимитз е правил така и преди, но, ъм...
Знете ли какво? Ще видя дали може да се върне.
Не, не, не го безпокоете,
би било абсурдно. Грешката не е негова.
Ааа, тук сме сега.
Защо не се разходим, да разгледаме обстановката...
Е, пак би било нещо, предполагам,
като така и така сме тук.
Аааа...
Добре. Ето какво.
Ще ви впиша.
- Наистина? - Да.
Може ли лична карта, моля?
Разбира се.
Заповядайте.
Добре дошли в Седър Ридж.
Това ви дава достъп до първо отделение,
но без да контактувате с пациентите до утре, нали?
- Много сте любезен. - Няма проблем. Удоволствието е мое.
- Добре ли си? - Ще се справя.
Алекс Рипли?
- 30 минути докато угасят лампите, ясно? - Благодаря ви.
Когато влезем и видиш Алекс Рипли,
искам да дълбаеш и да стоиш спокойно. Ясно?
Знаеш кой е той?
Всъщност е тя. И ти също я познаваш.
Здравей, Вирджиния.
Коуди.
Не е на себе си.
Можеш ли да ни кажеш на какво те държат? Вирджиния!
- Хей! - Преструваш ли се,
- геноцидна кучко? - Бъ...
Бензодиазепин, предполагам. Спри го. Имам адреналин.
Това трябва да я освести, бързо.
Виж къде свърши, а?
Надявам се да е лоботомия.
- Извървяла си дълъг път. - По-добре ли се чувстваш?
Отново имаш онази искрица в очите. Малко.
- Така как е, сър? - Добре е.
Ще позвъня, когато е готово.
Разпознаваш ли ме сега?
Сара Манинг.
И майка й.
Харесвам я.
Как е Елена и бременността й?
Това е от нея.
Психопатка!
Кастор войниците и жените, които те заразиха...
Да, но тя ще ни каже за П.Т. Уестмурленд,
нали Вирджиния?
Ами, ами.
Далече сте стигнали.
Как са се променили нещата, докато тя ме държеше тук,
лигавейки се върху себе си.
Кой?
Измъкнете ме. Тогава ще говорим.
Не ти решаваш.
- Говори! Ще говориш сега! - Сара, стой с мен.
- Всичко наред ли е? - Благодаря ви. Просто сме непохватни.
Ако искаш да се измъкнеш от тук, трябва да го заслужиш.
Сега, кой те вкара тук?
Добър стар приятел.
Споделяхме обща цел едно време:
да контролираме човешката генетика и да модифицираме видовете.
Излишно е да казвам, че не винаги го правехме както трябва.
Мъд?
Още от началото знаехме, че ще трябва да счупим няколко яйца.
Но тя никога не е имала куража за мръсната работа.
Кажи ни кой беше.
Знаеш кой ме вкара тук, Сара. Помисли.
Когато Кастор падна,
Леда спечели.
Сюзън Дънкан. Как се случи това?
Мях млада. П.Т. и сюзън ме вербуваха.
- От Кастор? - Беше преди клонирането,
преди да открием Кендъл Малоун...
- намерихме някой друг. - Кой?
Първият ни човешки субект.
Същинската мания на П.Т. Уестморланд.
Но толкова много грешки бяха направени.
Какво правиш тук? О Боже мой!
Мъд. Не можеш да си тук.
Трябва да напуснеш веднага! Какво е това място?
Тук ли живее той?
Какво му направиха, Мъд?
Кажи ми! Какво му направиха?
Трябва да си тръгаш,ок ? Само ми кажи!
Той не може да те открие тук. Мъд?
Трябва да тръгваш! Нуждая се от теб тук!
Кой е той?
Махай се от къщата! Мъд, кой е той?
От тук. Има стълби отзад. Тръгвай!
Кой беше той ? Дете.
Красиво дете.
Уникален геном.
Опитахме се да го отключим,но..
Това беше по-рано.
Науката беше груба. И какво се случи?
Започнаха да му растат тумори.
Повреждане на мозъка, физически деформации.
Сюзън искаше да спрем,
но аз никога не съм била придирчива.
Така че продължихме напред.
И създадохме чудовище.
Това е Мъд.
Това е Мъд!
Хей, ти. Много е студено тук.
Мислех,че можеш да използваш това.
Здравей, голямо момче.
Аз съм Мъд. Само аз съм.
Сюзън никога не ми прости.
Аз взех Кастор,тя взе Леда.
и П.Т. ни раздели.
Ти каза,че науката била груба.
Но какво се опитваше да направиш?
Искаш повече?
Това време на нощта, тази карта за достъп,
можеш да ми я хвърлиш.
Нуждаем се от нея. Хайде Др. Пъркинс?
Да. Какво правиш в това отделение.
Гост съм на доктор Нимитц. Да, аз съм д-р Нимитц.
ох!Най накрая! Прекрасно
Това е Габриел. Кери!
Линията на г-ца Рипли е вън.
Изглежда има някакво объркване.
Да, може ли вие двамата да дойдете с мен.
Убивам те.
Майкъл! Майкъл.
Слизай.
Почисти отделението! Чакай ме отвън!
Махай се от мен! Махни се ръцете от мен.
Дай на Елена любовта ми.
Сара!
Сараааа!
Сюзън?
Казах ти, Ира , всичко е до значенията за мен.
Арестувайте Вирджиния Коуди,
жената,която завтече Кастор.
Трябваше да я пазя далеч от Пърсивал.
Нейните методи са...непростими,
и нейната наука нечувана.
Но той мисли, че е мъртва. Какво ако разбере, че не е ?
Тя е опасна пречка.
Когато взех това решение,бях в управлението на Неолюцията.
Сега погледни ме.
Ако беше направил неговия пробив, трябваше да е Кира.
След всичко той е готов,
би ли работила за него отново?
Да я защити?
Да защити нас,Ира.
Уау. Мислех си, че моят живот е бил напрегнат.
Добре,благодарим ти за помощта, Адел.
Не беше за теб,С.
Всъщност беше. Какво?
Ние сме на изцяло ново ниво с Уестмърланд.
Трябва да се доверим на С сега повече от всякога.
Тогава какво трябва да правя в Швейцария?
Хмм? Трябва да съм тук за Кира,
И имам откриване на галерия след 3 седмици.
Момчетата копаеха. Има поне 6 различни
помощници на Неолюцията регестрирани в Швейцария. Така че започваме там.
Следвай парите. Адел се нуждае от теб.
Учиш бързо. Оцеляващ си.
Правим го като семейство.
Добре Сюзън. Защо не споделим
чаша от отличното вино?
Ако го направим може да имаме
вида на разговор който и двамата обичаме.
разговор изпълнен с дълбочина
и достигане до
последствие.
Сега, ако не..
Разговорът е кратък.
Да.И това е жалко.
По-лошо от смъртта наистина,
да си оставен извън бъдещето
след като си дал толкова много за това.
Ти надценяваш безпощадността, П.Т.
Винаги имаш.
Рейчъл е толкова наранена за тази отговорност.
Тя се справи толкова добре.
Тя се опита да ме убие.
Не я карах да стигне толкова далеч.
Съжалявам,Сюзън. Не, не съжаляваш.
Твоя корпоративно-отгледан психопат най- накрая се отплаща.
На признай си, научно
си изгубена без мен.
Затова се нуждая от теб, Сюзън.
Бих настояла за достъп в реално време
до всички нови неща на Рейчъл относно аномалиите на Кира.
Много добре.
Изключителен достъп.
Нищо скрито. Без повече тайни.
Но...
Рейчъл дърпа юздите.
и .. за бъдещето
За бъдещето.