Превод: ivanavp
Със съпругът ми сме трогнати от посрещането ни тук.
Госпожо? - Да. Колко време ни остава?
Кацаме след 10 минути.
Не. Мартин.
Ще има ли микрофон? - Със сигурност, госпожо.
Преди малко повече от 50 години...
Със съпругът ми сме трогнати от посрещането ни тази сутрин.
Преди малко повече от 50 години Найроби беше обитавана от диваци,
дом на диви животни, ненаселена,
освен от случайни пастири-номади.
Сега е модерен град, пълен с живот,
поразителна заслуга на мъжете и жените от всички раси,
превърнали го в голям търговски и финансов център.
Сега ми остава само да предам извиненията
на моя баща, крал Джордж...
който, несъмнено, много ми завижда, задето дойдох на негово място.
Той укрепва всеки ден.
И ще бъде тук с всички вас много скоро.
Ваше кралско височество, да ви представя
главния вожд Варухию ва Кунгу от племето кикую.
Здравейте. - Вожд Сиронка от племето кипсиги.
Здравейте.
Лембуи от племето масаи. - Да, здравейте.
Пелипел от племето туркана. - За мен е удоволствие.
Божичко, виж. Имам такъв, и такъв, всъщност.
Боже, имам и такъв. Гледай само!
Стига де, откъде го открадна?
Независимостта се разпространява из континента.
Тяхната подкрепа е по-важна от всякога.
Да, благодаря. - Харесва ми шапката.
Не е шапка. Корона е.
Вдишайте, ваше величество.
И издишайте.
Гледай ти.
Събудих се тази сутрин, чувствайки се като нов.
Насладете се, сър.
На всеки миг, докато можете.
Възнамерявам да го направя.
Отивам право в Сандрингам, ако ми разрешиш да ловувам.
Считайте, че ви е разрешено.
Извинете, г-жо, да ви помогна? - Венеция Скот. Нова съм.
Всичко е наред. Тя е с мен. Елате. Благодаря.
Буден е. - Да, сър.
И поиска да види вас.
Г-н министър-председател? - Това новото момиче ли е?
Да, сър. Венеция. - Луиза?
Венеция. - Венеция.
Ужасни неща ли ти разправяха колегите ти долу?
Хайде, бъди откровена.
Казват, че може да сте труден.
Мога да съм чудовище. Това казаха ли ти го?
Да, сър. - Вярно е.
Но трябва да си чудовище, за да надвиеш Хитлер.
Джок даде ли ти кутията ми? - Да, сър.
Какво има вътре?
Искате да я отворя? - Освен ако нямаш рентгеново зрение,
трябва да я отвориш, за да ми кажеш какво съдържа.
Е?
Документи за разпределяне на дажбите. - Какво друго?
Документи от хазната.
Нещо от външното министерство? За Америка или Съветския съюз?
Не, сър. - Много добре.
Тогава започни с хазната. Чети на висок глас.
Не се притеснявай, ако не чуеш отговор.
Ще си водя бележки наум.
"Икономическата ситуация... - Какво?
"Икономическата ситуация, която наследихме е по-лоша от тази през 1949 г.
и в много отношения е по-лоша...
по-лоша от тази през 1947 г.
Доверието в лирата се срина.
Последните ни оценки предполагат, че през 1952 година...
Обединеното кралство ще има дефицит в общия си баланс
от чуждестранни плащания между 5 и 600 милиона паунда.
Предвид обстоятелствата, ме интересува да чуя мнението на министър-председателя
относно шансовете за възстановяване.
Да се отървем от него сега или ще загубим следващите избори
и, твърде вероятно, властта за цяло поколение.
Трябва да действаш, Антъни! Това е твоето време.
Държавата се нуждае от по-млад, по-динамичен човек.
И какво очакваш да направя? А?
Той е лидер на партията.
Стана партиен лидер по наша препоръка.
Не мога просто да го изритам.
Тогава се срещни с единствения човек, който може да го стори.
Добре дошли в хижа "Сагана", госпожо. - Много благодаря.
Здравей.
За мен ли са? Много благодаря.
Добре дошли. - Благодаря.
Развъждат голямо стадо слонове в Тритопс.
Трябва да стигнем рано. - Не твърде рано, надявам се.
Защо? Какво друго си намислила за малката ни ваканция?
Защо всички си мислят, само защото сме кралски особи,
че харесваме изискани вечери? Не осъзнават ли, че сме диваци?
Негодни за нищо, освен за детска кухня.
Всичко е наред, ползвай пръстите си.
Филип. - Виж, спри, гледай.
Госпожо.
Ваше кралско височество.
Целуни ме.
Хайде.
Негово величество ще се върне от лов в 16:00 часа.
Добър ден, сър. - Добър ден.
Негово величество се чудеше дали ще възразите да го придружите
на лова в спортен клуб "Бийчърс" днес.
Не, никак даже.
Още е доста влажно, боя се, след бурята вчера,
но може да ви дадем галоши.
Не се тревожете. - Кой номер носите, сър?
43-ти номер.
Макар че ботушите ми за езда са 43.5, а войнишките ми ботуши - 44.5 номер.
Сам си извадете заключение.
Много от това се дължи на възрастта му.
Съсредоточен е почти напълно
върху проблеми, свързани с Америка и Съветския съюз,
докато важни вътрешни въпроси
остават на заден план.
Какво предлагаш да направя?
Като суверен, естествено, няма какво да направите
от конституционна гледна точка.
Но като приятел, като Албърт Уиндзор,
сте единственият човек, в когото би се вслушал.
Тук се натъкваме на трудност, боя се.
Аз вече не съм Албърт Уиндзор.
Този човек беше убит от по-големия си брат, когато той абдикира.
На Албърт Уиндзор много щеше да му се понрави
да каже на стария си приятел Уинстън Чърчил: "Отстъпи.
Вземи си почивка. Дай път на младото поколение."
Но той вече не е сред нас,
тази празнина беше запълнена от Джордж VI,
който се оказа голям педант
и не би позволил на суверена
да се меси на министър-председателя, нито кой да заеме тази длъжност.
Дори когато е в национален интерес, сър?
В национален интерес? Или в интерес на Антъни Идън?
Причината да се съглася да ви дам аудиенция,
не беше, за да изслушам жалбите ви срещу г-н Чърчил,
а за да споделя моите с вас.
Сър?
Министър-председателят ще се оттегли след време.
Дотогава, като суверен,
имам правото да давам съвети, да насърчавам, да предупреждавам.
По-добре е да сте търпелив и да получите желаното в подходящия момент,
отколкото да ви натоварят с висока длъжност, когато не сте готов.
Говоря от личен опит.
Г-н външен секретар.
Ваше величество. - Сър.
Ще се връщаме ли пеша, сър?
Използвайте ускорителя, ще се оправим. Благодаря.
Оттук пеша ли сме? - Филип. Филип.
Погледнете натам, сър. - Благодаря. Благодаря.
Ваше височество. - Благодаря.
Аз съм вашият водач. Аз ще ви заведа до Тритопс.
Много добре. Благодаря.
Подай ми пушката. Благодаря. И патроните.
Но ви помоля да продължите в пълна тишина оттук нататък.
Не говорете, освен ако не е напълно необходимо,
в такъв случай говорете тихо.
По пътя може да ни се наложи да използваме някои сигнали с ръце.
Това означава спри, а това замръзни.
Ще се движим в малки групи, в една редица, най-много по трима.
Всичко е наред. Ще се справим. След теб, скъпа.
Стойте наблизо, моля, на една ръка разстояние.
Слон!
Бял флаг.
Тръгвай!
Виж се само.
Движете се бавно около мен.
Ще ви спуснат стълбата, докато аз го разсейвам.
Не, не, не. Ти остани с принцесата.
Филип! - Елизабет, върви. Тръгвай!
Добре, ваше височество. Стойте близо. Дръжте се за сакото ми.
Всичко е наред, Елизабет. Леко, леко, ей, ей, ей!
Ей, ей, ей! Насам! Насам!
Тук съм.
Ваше височество, много бавно.
Леко, леко, остани с мен.
Продължавайте да вървите, ваше височество. Бързо.
Ей, ей, стой с мен. Назад! Назад!
Отстъпи.
Леко.
Ти си кралят.
Добро момче.
Господи.
Извини ме, старче. - Сър.
Как го направи?
Проклет идиот. - Такъв съм.
Благодаря ти.
Мислех си.
Ако състоянието на татко продължи да се подобрява,
може да помоля да се върнем в Малта.
Да продължиш военноморската си кариера. - Наистина?
Знам, че ти липсва живота ни там.
Така е.
И на мен. Много.
Ще пиша на татко.
Не. - Да.
Категорично не. - Категорично да.
Не, не! Не! - Хайде. Само една.
Хайде де. Една небрежна. - Не, никога не е само една!
Напротив. - Не.
Не! - Шшт. Слон. Слон.
Благодаря. - Благодаря.
Ако някой го няма, да си каже!
Така. Добро утро, господа. Ето ни и нас.
Днес ловджиите са осем, брои се отдясно, движим се напред
при всяко сплашване на птиците.
Дори да изтеглите едно или осем,
не се тревожете, скоро ще се озовете в разгара на лова.
Два кратки звука на рог ще известят края на лова.
Когато сте готови, по колите. - Много благодаря.
Здравей. - Място за още една?
Винаги.
Добре тогава. - Леко със съединителя,
гледай пътя, не бързай много.
Не се тревожи. Ще съм нежна с теб, татко.
"Не можах и не щях да заспя,
щом любовта дойде и ми каза, че не бива да спя.
Омагьосана, обезпокоена и объркана - дали е така?
Загубих сърцето си, но какво от това?
Студен е той, съгласна съм,
смее се той, но обичам го аз,
въпреки че се смее на мен.
Ще му пея. Всяка пролет.
И ще копнея за деня, когато ще го уловя.
Омагьосана, обезпокоена и объркана -
дали е така?"
Браво!
Тълпата възторжено огласява пристигането на кралския автомобил,
който отвежда техни величества и принцеса Маргарет към летището
за последно сбогом с кралските пътешественици.
Принцеса Елизабет и херцогът на Единбург
заминаха на пътешествие из Британската общност.
Деветнадесет часа по-късно, кралският самолет кацна в Найроби.
Предстои им пътуване от 30 000 мили,
което за пет месеца ще ги отведе на четири континента.
Пътуването, което, ако не беше болестта му,
самият крал щеше да предприеме,
беше почти готово.
Оттам кралската двойка ще пътува до хижа "Сагана"..."
Добре утро, ваше величество. Часът е 7:30, сър.
Сър?
Стой там.
Съжалявам да ви съобщя, че кралят току-що почина.
Не! Не!
Обади се на външния секретар.
Кажи му...
Ъгъла на Хайд Парк. Той ще разбере.
Принцесата уведомена ли е? - Новата кралица ли имате предвид?
Доколкото знам, не.
Предлагам да го сторим преди да се разпространи по телеграфа.
Стараем се. Не сме съвсем сигурни къде се намира.
Опитваме се да се свържем с губернатора в Найроби.
Да тръгваме.
Трябва да действаме. - Не можем. Нямаме разрешение.
Дали други репортери, където и да е по света,
ще чакат за "разрешение"?
Отново говорих с Би Би Си по телефона.
Новината се разпространява навсякъде. Не могат да чакат.
И няма новини за принцесата? - Не, сър. "Да" ли е за Би Би Си?
Да.
Бог да й е на помощ.
Още опитват да стартират двигателя.
Трябва само да изключат вентилатора и да изчакат.
Не! Спрете!
Прегряла е. Може ли? Благодаря.
Трябва само да...
Изчакате. Всичко е наред. Бях механик през войната.
Това е Лондон.
С голяма скръб правим следващото съобщение.
От Сандрингам направиха изявление, че днес в 10:45 ч...
После пътуваме до Нанюки. - Нанюки.
Нанюки, извинете. - Затворената кола пристига в 10:30 ч.
Морис! Търсят те от "Ройтерс".
- Да. - 10.45 ч., съжалявам.
Ще има демонстрация на отряди на "Африканските пушки".
Исусе.
Ще изчакаш ли?
В 13:00 ч. тръгваме за летище Нанюки, C47 на Източноафриканските авиолинии
излита в 13:30 ч. по график за...
"Навред из страната знамената са свалени в знак на почит,
новината се разнася по градове и села,
а тълпите се събират, за да скърбят за крал Джордж VI.
Утешава ни това, че знаем, че е прекарал последните си часове
в щастливата компания на съпругата си и по-малката си дъщеря.
Защото ние, като нация, ще го запомним най-вече
като човек, отдаден на семейството."
Те не знаят.
Към "Сагана". Веднага, човече!
Как беше в Тритопс? - Чудесно. Видяхме слонове.
Има прясна лимонада. - Изглежда освежаваща.
Добре дошли, госпожо. - Благодаря.
Да покараме, какво ще кажете?
Готови? Старт? Давай.
Принцеса Елизабет?
Принцесата?
Там ли?
Почитаеми, херцог.
Извинете, сър. - Какво има, Мартин?
Дълбокото усещане за скръб, което изпитва днес народа му,
произтича от уважение.
Мога аз да й... - Не, не, не.
Аз трябва да й кажа. - Да.
Кралят, оттеглил се миналата нощ в обичайното си здраве,
се спомина мирно в съня си.
Би Би Си поднася дълбокото си съчувствие на нейно величество кралицата
и на кралското семейство.
Ваше кралско височество, този етап от балсамирането
може да ви разстрои.
Ваше кралско височество.
За вас, сър.
Ще те отпратят, но няма да им позволя.
Ще кажа на майка ми да не те отпраща. Няма.
Всичко е наред.
Няма да си отидеш. Няма да те пусна.
Госпожо, може ли да поговорим?
Изглежда г-ца МакДоналд е пропуснала да вземе черна рокля.
Предупредихме ги в Лондон
и ще ви донесат дрехи в самолета преди да слезете.
Добре.
И едно предупреждение, г-жо. Има много журналисти навън.
Кралски кореспонденти най-вече, възложено им е да отразяват пътуването.
Трябва ли да кажа нещо? - Не.
Няма да е необходимо.
Въпреки че би помогнало, ако вземем решение за името ви.
Моето име? - Да, г-жо. Името, с което ще царувате.
Името, което ще приемете като кралица. Баща ви избра Джордж.
Очевидно се казва...
се казваше Албърт.
Преди да абдикира, чичо ви прие Едуард.
А се казваше Дейвид.
Какво не му е наред на моето име? - Нищо.
Да не усложняваме нещата допълнително.
Името ми е Елизабет.
Да живее кралица Елизабет!
Много съжалявам за роклята, г-жо.
Готов, когато сте и вие, г-жо.
Най-лошото се случи.
Посред нощ е. - Не можах да заспя.
Никой в държавата не може да спи.
Човек не бива да вярва на всичко, което чуе...
Но?
Говорих със съпругата на Джок Коулвил.
- Мери. - Маргарет.
Спомена, че Антъни се е срещнал с краля преди десет дни.
За какво?
За да изрази безпокойството си от възрастта ти.
От ръководството ти. Неспособността ти.
Да го придума да ти поиска оставката. - Невъзможно.
Кралят не би участвал в подобно предателство.
И Антъни не би посмял. Бях му като баща.
Подготвях го стъпка по стъпка.
Тогава не ми обръщай внимание.
Вероятно е нищо.
С какво си се захванал? - Хвалебствена реч за краля.
Ще бъде излъчена утре, а подходящите думи все ми убягват.
Искат да се провалиш, да знаеш. - Знам.
Всичко далеч от съвършенството ще е катастрофа.
Антъни, а?
Не мога да спя.
Не.
Съжалявам.
Съжаляваш?
Аз съжалявам.
Мислех, че ще имаме повече време.
Госпожо. Остават три часа.
Какво мислиш, че ще стане? - Кога?
Когато се приземим.
Какво ще стане?
Добро утро. - Добро утро.
Министър-председателят няма присъства тази сутрин.
Много е изморен от вчерашните емоции.
Къде е той? - Още спи.
В негово отсъствие, като заместник, аз ще председателствам.
Полетът на кралицата... - Чакай малко, Антъни.
Ако председателстваш срещата от името на министър-председателя,
не трябва ли да заемеш подобаващото ти се място?
Едва ли е необходимо.
Много добре.
В момента кралицата лети над Италия,
след излитане от летище Ел Адем в Либия в 5:00 ч. тази сутрин.
Извинете за безпокойството.
Искам да ви кажа колко съжалявам,
че вече няма да работим заедно.
Защо?
Отстъпвам място на сър Томи Ласелс.
Като личен секретар на суверена, той има старшинство.
Трябва да отстъпя на по-заслужилия.
Мартин, много съжалявам.
Госпожо.
Какъв кошмар.
Чартерис поне беше стъпил с единия крак в реалността.
И беше твой човек, наш човек, на наша страна.
Докато Томи Ласелс
се е заврял в земя, забравена от времето.
Искали сте да ме видите, сър. - Да.
Ще седнеш ли? - Благодаря, сър.
Предположих, че след смъртта на покойния негово величество,
възможно най-скоро
наново би поел длъжността си в Кралските военновъздушни сили.
Да, сър.
Споменах го на кралицата...
на кралицата майка, тази сутрин, която после ме попита,
доста необичайно, дали не би поискал
да размислиш за напускането. - Сър?
Според нея си се радвал на необичайна близост
с покойния й съпруг и си заслужил не само доверието му,
но доверието и обичта на цялото семейство.
Благодаря, сър.
Имайки това предвид, се чудеше дали би обмислил
да поемеш нова роля,
като надзорник на домакинството на кралицата майка.
Разбирам. - Мило и щедро предложение.
Както подобава на вдовицата на мил
и щедър човек.
Макар да си поласкан,
не очаквам да приемеш длъжността.
Затова и не я насърчих да отправи предложението.
Не исках нейно величество да се почувства засрамена от отказа ти.
Защо да не приема, сър?
Задаваш грешния въпрос, Таунсенд.
Защо да я приемеш?
За военен герой с почести, все още в разцвета на силите си,
длъжността надзорник на домакинството на кралицата майка
няма нищо общо с военното призвание.
Ще те отдалечи от жена ти и децата ти.
Все пак, човекът
с когото бяхте необичайно близки почина.
Освен ако не пропускам нещо.
Освен ако няма някой друг,
с когото си необичайно близък,
което би направило тази длъжност по-привлекателна.
Не знам за какво говорите.
Нима, полковник Таунсенд?
Съпруг и баща.
Не, сър.
Сигурно си въобразяваш,
че щом никой не ти се е противопоставил, никой не знае.
Позволи ми да те отърва от тази заблуда.
Сред сплотената общност на онези, служещите на семейството,
грозните приказки, за жалост,
и непристойните клюки рядко засягат друга тема.
Наясно съм, че денонощната служба взема своя дан
от личния живот на онези, които я изпълняват.
Както и че продължителната близост може да доведе до поява на чувства
към хората, за които работиш, но би ми било неприятно,
да сбъркаш тези чувства с нещо друго.
Ще благодарите ли на кралицата майка за милото й предложение?
С удоволствие ще приема.
Не бързай. Дай си време да го обмислиш.
Седемдесет и два часа, седмица.
Искам да вземеш правилното решение.
Вече го направих, сър. Отговорът е да.
Господа. - Уинстън.
Безупречно време.
Тази е.
Ваше величество, помолиха ме да ви я предам.
Както и това, госпожо, от нейно величество кралица Мери.
Благодаря.
Благодаря, Чартерис. Аз поемам оттук.
Благодаря ти, Мартин. - Благодаря, сър.
Ваше величество.
Мартин.
"Скъпа Лилибет,
знам колко обичаше баща си, моя син.
И че ще си съкрушена от загубата, колкото и аз.
Остави чувствата настрана,
защото дългът те зове.
Скръбта покрай смъртта на баща ти ще бъде усетена нашир и надлъж.
Твоят народ ще се нуждае от силата и ръководството ти.
Видях как три велики монархии бяха съсипани заради неспособността
да се направи разлика между личните желания и задължения.
Не си позволявай да допускаш подобни грешки.
И докато скърбиш за баща си, поскърби и за някого другиго.
За Елизабет Маунтбатън.
Понеже е заменена от друг човек, Елизабет Реджина.
Двете Елизабет често ще са в противоречие една спрямо друга.
Но короната трябва да победи.
Винаги трябва да побеждава.
Готова ли сте, госпожо? - Всичко е наред.
Аз ще я придружа до долу.
Не, сър. Ако не възразявате, короната е с предимство.
В готовност.
Това е Лондон.
Три, две, едно.
Когато смъртта на краля беше обявена вчера сутринта,
дълбок и печален звук огласи живота ни,
отекна надлъж и нашир,
заглуши грохота и трафика на живота през 20 век,
и накара безброй милиони човешки същества по цял свят
да спрат и да се огледат.
Кралят беше много обичан от всичките си поданици.
Най-големите удари, понесени от този остров,
се случиха по време на неговото царуване.
Никога в нашата дълга история
не сме били изложени на по-голяма заплаха от нахлуване и унищожение.
Покойният крал, който пое тежкото бреме на короната,
когато наследи брат си,
изживя всяка минута от тази борба
със сърце, което нивга не трепна
и с дух, който нивга не се сломи.
Накрая смъртта дойде като приятел.
След щастлив слънчев ден, изпълнен със спортни игри,
и приятна нощ с онези, които най-много го обичат
той заспа,
както всеки мъж и жена,
изпитващ страх от бога и нищо друго на света,
се надява да го сполети.
Сега трябва да оставя
съкровищата на миналото и да се обърна към бъдещето.
Прочути са царуванията на нашите кралици.
Някои от най-великите периоди в нашата история
са се разгърнали под техните скиптри.
Кралица Елизабет II,
подобно на нейната съименница, кралица Елизабет I,
не е изживяла детството си, надявайки се на короната.
Тази нова елизабетинска епоха
идва във време, когато човечеството се чувства несигурно,
Чакай.
изправено на ръба на катастрофа.
Аз, чиято младост премина през внушителната, неоспорвана
и спокойната слава на викторианската епоха,
се чувствам развълнуван, докато призовавам отново
молитвата и химна:
Бог да пази кралицата!
превод: ivanavp; ALookOfLunacy; teali