Радвам се да те видя, приятелю.
Много съм обнадежден от наскорошните разговори с негово светейшество.
Той с нетърпение очаква идването ти. - Моето идване?
Да. Смята те за много повече от обикновен посланик.
А!
Варварите.
Добре дошли.
Осем кешики са убити.
И десет коня.
Конете на сина ми?
Няма следа от Джингим или Ахмад.
Колко близо е било до Каракорум?
Достатъчно.
Кайду.
Че кой друг?
Щом е навредил на синовете ми...
Обявява война.
Потегляме за Каракорум.
Вярвате, че все още са живи.
Ако Кайду беше убил синовете ми,
щеше да ги изложи на показ.
Защо?
Защо му е да го прави?
Борбата за власт между хората върви ръка за ръка с изборите.
Убедена ли сте? - Убедена ли съм в какво?
Че по някакъв начин
вината не е наша?
Защо вината да е наша?
Да не ни наказват за стореното?
Дали съпругът ми не отнася божия гняв
за грехове, за които дори не знае? - Смяташ живота за толкова прост, дете?
Ще ги открием.
Гореща си. Имаш ли кървене?
Не. - Хубаво.
Какво ти казва женският ти инстинкт?
Нямам такъв.
Естествено, че имаш.
Трябва само го развиеш.
Излез навън, на чист въздух. Ще ти се отрази добре.
Ехо?
Какво си сторил?
Дойде вест от съгледвачите ни.
Ханът и войската му са поели към Каракорум.
Синовете му са изчезнали.
Какво си сторил?
Каквото ни нареди. Да изпратим послание.
Обявили сте война на братята ми?
Ако ти бях казала, щеше да ме спреш. - Напълно си права.
Какво друго? - Убих конете им.
Убил си ги?
Синовете на хана не могат да вървят половин ден пеш до пътна станция?
Защо тогава, Орус, не са стигнали до пътна станция?
Конят на вицерегента
падна върху крака му.
И си ги оставил там.
Мислех, че си ме изоставил.
Казах ти, че ще се върна.
Така ли?
Да, така беше.
Ако ме беше изоставил, можеше да се спасиш.
Ще останем заедно.
Те са някъде там, Ахмад, търсят ни.
И ще ни намерят.
Ако умра,
ще ми простиш ли прегрешенията?
Престани. Няма да умреш. - Ще умра.
Всички ще умрем.
Кога, къде и как - това са въпросите.
Обвит в опиум и пот, навярно.
Хубав начин да си отидеш.
Но не и на такова място.
Макар че би било подходящо.
Скромен край за човек от скромен произход.
И когато си бил дете,
съдбата ти е била да бъдеш спасен.
Лисиче месо?
Къде е Батбайер?
Няма го, госпожице, принцесо.
Погледни ме. Поеми си дъх.
Говори ясно.
Къде е?
Мъртъв е.
Откриха тялото му по-миналата нощ. Близо до реката.
Цялата ви войска може да се събере тук до седмица.
Освен ако Кайду не иска да умре, ще предаде Джингим и Ахмад.
Растението гойо.
Расте буйно из тази област.
Повече врагове са били покосени от отровата му, отколкото от меч.
Набери малко за Кайду.
Къде са синовете ми?
Не са в столицата.
Претърсвай колкото щеш.
Другият ти син ще ви заведе.
Иди с него.
Ако братята ми бяха тук, щях да знам.
Знаеше ли, че са били нападнати? - Не.
Значи е възможно да са тук и да не знаеш.
Видях реакцията на Кайду, когато получи вестта.
Нямаше представа, че Джингим и Ахмад са изчезнали.
Ако бяха пленници,
щяхме ли да сме толкова глупави да ги държим зад стените?
Ние?
Много се е променило.
Ханът споменава ли ме?
Навярно предпочита да беше загубил двубоя срещу Кутулун.
Ами ти?
Това е загуба на време.
Твои са.
Не мислех, че целиш кръвопролитие. - Не целя.
Или гражданска война.
Не повече от теб,
когато изпрати онези осем глави.
Онези глави не принадлежаха на твои синове.
Не.
Отне техните във войната срещу стената.
Поклони се на своя хан.
Нямам никаква вина.
Освен че съм отгледал малоумник.
Действал е самостоятелно? - Напълно.
Но си разрешил набега?
Давам ти дума.
Ако синовете ти не се върнат при теб, вземи моя и постъпи както ти е угодно.
Сега нека се съсредоточим върху важното.
Ахмад е бил ранен.
Предположението ми е, че са потърсили подслон.
Имаш предвид - надеждата.
Знаеш каква е вероятността да оцелееш сред степите,
пеш, на север от хантайската клисура.
Знам, много добре, както и моите следотърсачи.
Подготвят се да тръгнат довечера.
Ще ги открият. - Няма.
Ние ще ги намерим.
Благодаря на Тангра, че е бил погълнат толкова бързо.
Ще ми се да имаше как да узная, когато душата му е престъпила в рая.
Камбанен звън. Повей на вятъра.
Сигурен знак.
Вече почива на синьото небе.
Може ли да попитам откъде познаваш съпруга ми?
Прости ми. Аз съм Болорма.
Аз съм Нергуи.
И ти ли работиш в конюшните?
Не.
Но често минавам покрай тях.
Не познавах съпруга ти добре,
но се виждаше, че е добър.
По очите му.
Дори в най-мрачните дни.
Изглеждаш ми позната.
Вероятно пътищата ни са се пресичали.
Сега определено се пресякоха.
Ще е разумно да си остане така.
Ще се видим скоро, нали? - Много бих се радвала.
Благодаря ти, Нергуи, че почете паметта му.
Не са тук.
Вярваш на думите на кръглоокия, но не и на своята кръв?
Тъжно, нали?
Ала неговите думи се оказаха верни.
Докато твоите... - Велики хане.
Ставаш от велик все по-велик с всяка изминала година.
А ти, братовчедке Шабкана,
ставаш все по-крехка.
Кожата ти ми напомня за хубавия пергамент
или за розовите листенца, с които си бърша задника.
Думите ти вече не ме нараняват, Кубилай. Великият дар на старостта.
Нито пък твоите - мен. Великият дар на властта.
Говориш сякаш управляваш като як.
Майчината ти кръв се оказа упорита.
Да си роден от майка-як или от опяваща вещица?
Кое би предпочел?
Пригответе конете.
Тръгваме тази нощ.
Кажи ни защо си дошъл, Наян.
Каква е болестта му? - Проказа.
Като посланик на монголските земи.
Поднасям ви уважението и поздравите на великия хан.
И не си му казал нищо за плановете ни?
Наред с други неща,
че ще поведете нов кръстоносен поход, за да си върнете светите земи.
Каква е болестта му? - Сатанински гласове.
Вярваш ли, че е наш дълг да си върнем светите земи?
Вярвам.
И наш християнски дълг е да разпространим словото божие?
Няма по-важен дълг.
Сред всички хора?
Дори сред сарацините и нехристияните? - Най-вече сред нехристияните.
Значи си убеден, като нас, че Кубилай хан трябва да бъде унищожен.
Ханът? - Да, твоят племенник.
Той е верен приятел на църквата, на всички религии.
Именно тази всеобхватност смятаме за най-голямата ни заплаха.
Кубилай обеща много пъти да остави християните на мира.
Стига да са му верни и да зачитат законите му.
Свободни са да изповядват всяка религия, която си изберат.
А мислиш ли, че хората на Южен Китай
чувстват душите си свободни?
С хана сте от един род.
Разбираме предаността ти към него, но аз изоставих собствената си кръв.
Такава е християнската саможертва.
Кубилай не таи зла умисъл срещу вярата ни. Собствената му майка...
Да, майка му е била християнка, но той не е.
Неговата религия е властта.
А след като покори Китай,
нищо не го спира да поеме на запад.
Освен нас, разбира се.
Освен ако не греша.
Баща ми вонеше на мокра коза.
Всеки път, когато ходя из копторите, се сещам за него.
Само това си спомням.
Нито лицето му, нито допира му.
Само това - вонята.
Какво се е случило с него?
С баща ми?
Той е най-могъщият човек на земята.
Разкажи ми за майка си.
Какво си спомняш за нея?
Всичко.
Чертите на лицето й, когато се усмихваше.
Маслата й.
Лавандула.
Хладината на ръката й, галеща бузата ми, докато спях.
Приспивната й песен.
Тя ме скри.
Когато дойде хана.
Тя ме скри.
Изгориха мъжете,
а жените изнасилиха.
А децата...
Гледах я как умира.
А после
тя ме взе в прегръдките си.
Това чувство си спомням.
Чиста любов.
Чаби.
Какво е това?
Майка ми я съчини за мен.
Пееше я всяка вечер, докато заспивах.
Прекрасна е.
Има кръв, но дирята изчезва.
Следите са прикрити.
Прекосихме изсъхнало речно корито на запад. Може да го следват.
Ако бъда прокълнат да посетя родния ти край,
ще ме напътстваш.
Ала дотогава, не говори.
Пуснете хищната птица. Нека полети на север.
Колко време ще отнеме? Ден?
Ако са тръгнали на север.
Компаса.
Този път води на изток.
Ще го следваме, докато птицата покрие останалия терен.
Беше по-малкото зло.
Обмисли ли изобщо възможността да откажеш?
Не.
Щяло да дойде време, когато ще се върнем към нормалното.
Така ще стане.
Ако баща ти победи, ще наследиш трона на Монголската империя.
Колко нормално е това?
Баща ми ли ти го каза?
Да.
Знам.
Още нещо, което не си могла да ми споделиш.
Казват, че скръбта най-много пречи да се съсредоточиш.
Според мен страхът се отразява по-зле.
Неизвестността на изхода.
Не си родил деца.
Нищичко не знаеш.
Познавам страданието.
Какво би могло дете като теб да знае за страданието?
Не измерваме възрастта в години, а в животи.
През всичките ти животи
колко време е отнемало да те застигне кармата?
Естеството на кармата е да идва, когато трябва,
в подходящия момент,
когато си готов да се вслушаш в посланието.
Ако се вслушаш в него
и поправиш грешките си,
възможно ли е кармата да се промени?
Всяко действие оставя следа във времето.
Никой не може да избегне кармата си.
Ако не искаш да станеш евнух,
спри да говориш с гатанки.
Предполагам, че може да се промени.
Как?
Научете се на състрадание.
Представете си как се чувстват другите.
Поставете се на тяхно място
и правете добро от днес нататък.
Това ли е?
Ще промени кармата ви сега.
Или след много животи.
Здравейте, императрице Чаби.
Здравей, принцесо Линг Линг.
Още ли съм принцеса? - Разбира се.
Господарят Ахмад каза, че може да се омъжа за принц един ден.
Така ли каза?
Ако имам голям късмет.
А какво ще те накара да се почувстваш късметлийка сега?
Някакви желания или нужди?
Деликатеси или лакомства...
Кога може пак да видя майка си?
Не знам,
но вече аз съм твоя настойница, твоя закрилница.
Няма да позволя да те сполети беда.
Може ли да тръгвам, императрице Чаби?
Да.
Седни.
Онзи хребет.
Спомняш си.
Любимото място на дядо за даване на уроци.
Винаги смятах, че ни води там, за да ни убие.
Как са се биехме като млади вълци. - Вдлъбвахме си ребрата.
Спряхме да се бием, ти и аз, след уроците по стрелба с лък.
"Ако братята са разединени и сами,
могат да бъдат пречупени на две.
Но ако се научат да са заедно, като сноп стрели,
не могат да бъдат пречупени
и са непобедими."
Чингис можеше да обедини вълк и лисица с притчите си.
Ще им трябва повече от притча.
Не ми е споменал и дума. Лично.
И трябва да ти повярвам?
Това е истината.
Ще станеш първата жена хан. Така каза той.
А аз какъв ще бъда? Пазител на домашното огнище?
Може би.
Не такъв трябва да бъда. - А аз - трябва?
Значи го искаш? - И ако е така?
Ако съм наследица на монголския трон? Ако се възкача някой ден?
Достатъчно мъж ли си, за да ме подкрепиш?
А ти би ли го направила за мен?
Не се налага да отговарям.
Защото никога няма да станеш хан.
Нито аз да се оженя за жена хан.
Бях в Тунис с краля.
Обикновен дякон на кръстоносен поход.
Една сутрин се събудих
и не можах да се изпикая.
Нито струйка. Нищичко.
Някое време по-късно,
много наблизо, всъщност, на няколко пресечки оттук...
ми донесоха новините, че съм избран за папа.
Голяма изненада за всички. За никого повече от мен.
И ето ме тук сега, божият глас на земята,
ала все още едва прокапвам.
Цял живот са ме предизвиквали мъже,
които вярват, че са избрани от бог по един или друг начин.
Един ден ще видим кой е прав.
Да, ваше светейшество.
А междувременно,
открих, че да се откажа от вярванията си не е в ничий интерес.
Това е добродетел, Наян.
Която бог изисква от най-благородните си раби.
В зависимост в какво вярваш, разбира се.
В моя хан и моя творец.
Виждаш ли,
хората идват тук и гледат
коприните, златото, мрамора, ръкописите.
И мнозина искат да ги изгорят.
За да се задавим с пепелта на нашите традиции.
Виждам и теб, Наян, застанал тук, как се колебаеш между два свята
и залагаш вечното си спасение.
Искам да проумееш нещо.
Ако монголците дойдат,
ние няма да се преклоним.
Няма да се предадем.
Няма да преговаряме за друго, освен за безусловната капитулация на твоя хан.
А когато пепелта се разпръсне,
ще те потърся, за да видя на чия страна си застанал.
Както ще стори и твоят творец.
Конете.
Виждаш ли ги?
Толкова са много.
Виждаш ли?
Нарисувани са като живи.
Ахмад?
Носят мир.
Ахмад, погледни ме.
Трябва да видиш.
Държа главата му
в окървавените си ръце.
Когато не се прибра за вечеря се разтревожих,
помолих брат си да го потърси в града.
Мога да съм ревнива съпруга,
макар никога да не ми е давал повод.
Намериха го до реката,
на един хвърлей от водоема.
сигурно се е подхлъзнал, ударил е главата си на камък.
Речните течения бяха много силни онзи ден.
Много съжалявам.
Утешавам се като знам,
че е прекарал последните си мигове на любимото си място.
Ето го и него.
Майко, това е Нергуи, приятелката на Батбайер, за която ти разказах.
А това е Алаг.
Много е хубав.
Досущ като баща си.
Кажи ми, Наян,
Къде из пущинаците на езичеството откри Исус Христос?
За да разкажа историята, трябва да споделя греховете си.
Нека това бъде твоята изповед.
Изкушението беше мое бреме. - Какъв тип изкушение?
Плътското. - Аха.
То не е грях, освен ако не му се отдадеш.
Отдавах му се много пъти.
Не мога да ти дам опрощение преди да признаеш прегрешенията си.
Не търся прошка.
Ако не бяха тези грехове, никога нямаше да го срещна.
Вече не можех да владея копнежите си.
Затова отидох в пустинята,
знаейки, че не ми е останало време на земята.
Той се яви
и ме обгърна в сянка.
Накара ме да стана
и макар че вървях седмици, никога не изпитах жажда,
нито почувствах глад.
Той ме изпълни със спасение.
"Не всичко е загубено."
Срещнал си легендарния презвитер Йоан?
Всички сме чували преданието.
Потомък на влъхва, хвърля сянка нощем,
живее покрай райската река,
която дарява вечен живот.
Хитър и безмилостен.
Божията десница.
Огромната му войска кръстосва незабелязано надлъж и нашир,
изравнявайки със земята градове и села на неверниците.
Той заличава... - Презвитер Йоан е самото милосърдие,
ваше светейшество.
Предлага възможност на хората да приемат Христос в сърцата си.
Ами ако сърцата им останат затворени?
Дава им най-чудесния пример за милосърдието си.
Изпраща ги обратно
в топлата прегръдка на техния създател.
Знаел си за това?
Исках да го чуете лично.
Нашите кръстоносци отдавна се молят да срещнат него и войската му.
Изпращал съм пратеници да го търсят.
Но никой не се е завърнал.
Той се разкрива на нуждаещите се, ала само когато сметне за необходимо.
Бил си избран да вършиш божието дело.
Само той знае как да служа на доброто му дело.
Е,
може да измислим нещо заедно.
Насам.
Били са тук.
Хане, най-добре е по-малко хора да продължат, за да се запазят дирите.
Вървете.
Пет стрели.
Обединените монголски братя.
Несломими.
И сестри.
- Урок за това как да завладееш света.
Урок за мощта на монголското единство.
Има ли някаква разлика?
Основополагаща разлика.
Между стабилността и хаоса.
Разширяването е хаос?
Именно Чингис и собственият ти род Огодей мечтаеха да завладеят Китай.
Аз успях там, където те се провалиха.
Те не са предвидили гибелта на номадския ни начин на живот.
Каква гибел?
Нима все още не си номад, живеещ в проклета юрта?
Императрице.
Днес ми се удаде възможност да видя дъщеря ти.
Радвам се да ти кажа, че тя е много добре.
Щастлива и в безопасност.
Много благородно от ваша страна да ми донесете новината лично.
Като майка
те разбирам. Мислех, че си нетърпелива да го чуеш.
За мен е огромно облекчение.
Хубаво.
Аз...
Има ли нещо друго, императрице?
Не.
Чингис не е възнамерявал да седим в дворци
и да лъскаме съкровищата на други култури.
Какво в прогреса те кара да квичиш като разгонен нерез?
Да виждам корените си.
Чистотата на намеренията на предците ми.
Загубя ли това, ще загубя душата си.
Чистотата е призив на онези, които следват.
Да водиш е да излагаш душата си на опасност,
така че другите свободно да размишляват за своите.
Бреме като никое друго.
Щом толкова го ненавиждаш, защо не се откажеш от него?
За да съсипеш всичко, което съм изградил?
Наистина ли искаш да те запомнят с разрушаването на една империя,
само и само за да властваш над всички?
Искам да ме запомнят като този, който я спасява.
От теб.
Да приказваш е лесно. Думите прикриват завистта, похотта, алчността.
Или желанието най-накрая да спрат натякванията на старата ти майка?
Казва го синът на крадливата кучка, убийцата.
Щом проклинаш майка ми, проклинаш монголска царица.
Която измести рода на баща ми.
Заговорничеше, за да заграби власт за синовете си.
Спри езика си или ще ти го отрежа.
Езикът на народа мълча достатъчно дълго.
Ти опорочи курултая и се нарече хан.
Наследството на семейство крадци.
След като спечеля,
ще изравня земите ти и ще избия всички, които си обичал.
Само ти можеш да си въобразяваш, че си в положение да заплашваш.
На мига, в който ми пререже гърлото, го повалете.
Пробвай се.
Открихме ги.
Татко?
Ще живееш, синко.
Ще се видим на курултая.
Имаш ли семейство?
Моите родители.
Живея с тях в другия край на бедняшките квартали.
И нямаш съпруг?
Само ние сме.
Може би някой ден ще имам.
Твърде си красива, за да останеш без съпрут.
Много си мила.
Трябва да ни дойдете на гости, всички.
Ще ви приготвя вечеря.
Би било чудесно.
Би било, нали?
Намерили са принц Джингим.
Той добре ли е? - Съвсем добре, така казват.
Връща се с великия хан.
Видя ли?
Дори на най-трудните неща им идва краят.
Бяхте права.
Нямам търпение да кажа на съпруга си.
Ще става баща.
Бременна съм.
Нека започне божието дело.
превод: teali