Досега в Слийпи Холоу
Лейтенант!
Малко сме далеч от Канзас, май?
Слънцето не е залязвало. Не е помръднало от небосклона,
откакто дойдох. Десет месеца.
Търсех изход.
- Аби. - Защо не ми каза,
- че това беше домът на баща ти? - Щях да ти кажа
да почукаш сама.
Свръхестествени същества
от целия свят са се запътили насам.
Сякаш някой ги призовава.
.
Доста зловещо, нали?
.
Много.
Направо треперя от страх.
.
Спокойно.
На първа среща сме.
Нека да не бързаме толкова.
Че какво му е забавното на това?
Нещо от сорта на "пазя си личното пространство
и комфорт" забавно.
Хайде де.
Защо мислиш дойдохме тук?
Чакай, сериозна съм. Не се шегувам.
Спри! Какво по дяволите правиш?!
Каквото си поискам.
.
Спри!
.
Спасихте ми живота.
Кой сте Вие?
Трябва да знам. Моля Ви.
.
Господи, какво по за бога си ти?
.
Не, не!
Моля те, недей!
.
♪
Сънчо не дойде ли?
Не и тази вечер.
Или пък предната.
Надявах се, че почивката от ФБР
ще подпомогне възстановяването ти, а не обратното.
Не се притеснявай.
Просто привиквам с нормалния живот.
Не съм спала или яла цяла година.
Дните бяха напълно еднообразни.
Предполагам, че това е нормалното състояние след излизане от Катакомбите.
Така и нямахме възможност
да поговорим за трудностите ти, докато беше там.
- И за...
- Моля те, лейтенант.
.
Това е всичко.
В момента го гледаш.
Пълна скука.
Ти беше моя Уилсън.
И е малко разочароващо, че
си уморил всичките ми растения.
Да.
Нека да бъдем наясно,
че през годините съм култивирал
цели градини с лечебни растения,
зеленчуци, както и
цяла овощна градина с маймунско дърво.
И нито едно от тях не ми е било
толкова незнайно, както твоите вариации на Традесканция.
Две думички, Крейн: Мирикъл-Гроу.
Ако мога да бъда прям, лейтенант,
докато Ви нямаше, прекарах всеки буден час
в опити да Ви върна у дома.
Всички останали отговорности бяха запратени на заден план.
Градинарството не беше изключение.
Доста депресиращо.
- Така е.
Точно така.
Имам идея.
Вероятно след няколко часа може да отскочим до разсадника
и да вземем малко зеленина.
И, ако сме достатъчно бързи, може да успеем
да отидем до Колониъл Таймс за техния специалитет.
Мисля, че ще е добре да побягам малко.
Намерих една еко пътека.
С Джени се разхождахме по нея като деца.
Лейтенант.
Знам, че свикването може да се окаже трудно.
Но повярвайте ми,
ще става все по-лесно.
Ще се видим след няколко часа.
Добре.
.
Г-це Коринт, каква приятна изненада.
Господи. Колко време мина?
Цели две седмици.
Две и половина, по-точно.
Но кой ли ги брои?
Какво Ви води насам?
Ще засаждаме увуларии
на един исторически обект.
- А теб?
Декорирам дома.
Опасявам се, че попренебрегнах малко растенията на съквартирантката си.
Загинаха.
Така става, когато игнорираш нещата.
Г-це Коринт...
Зоуи.
Наричай ме Зоуи, като нормален човек.
Г-це Зоуи, аз...
Зоуи.
Дължа ти най-искрени извинения.
По време на задявката ни, партньорът ми изчезна.
Беше ни много трудно да я открием.
Виж, можеше просто да се обадиш.
Или да ми пишеш.
Голямо момиче съм. Мога да го понеса.
Не мислех, че си от онези привидения, които си отиват без нищо да кажат.
Опитвам се да не бъда.
Но те винаги успяват да ми се изпречат на пътя.
Нямам идея какво трябва да значи това.
Аз ще тръгвам.
И едно последно предложение от мен,
бих сменила тази папрат с кактуси.
Изискват малко грижи.
.
Какво?! Знам точно какво би казал!
- "Хайде, лейтенат" -Просто един дълъг,
безкраен ден, който ще те докара до лудост.
.
Да. Знам.
Дължа ти едно обаждане.
Искаш ли да ми се реваншираш?
Благодаря ти, че го правиш.
Не бих ти се обадил, ако не мислех, че е важно.
Но три двойни убийства за една седмица, всички разкъсани на парчета.
С удоволствие да ги гледаш.
Но това е най-малкото, което мога да направя след като
напуснах така внезапно.
Някакво предизвестие щеше да е добре. Притесних се за теб.
Следващият път ще се обадя. Имаш ли химикалка?
Дъг Франк и Криси Ковалик.
И двамата убити и разчленени до колата.
Както виждаш, разрезите са прецизни,
но и бързи, случайни и изпълнени с ярост.
Сякаш е престъпление от страст, но нещо не се връзва.
Точно тук става странно.
Действието изглежда лично, но моделът е патологичен.
Но дори и със замъглена преценка, методологията е една и съща:
двойки, вечер.
Все същите отвратителни рани.
Както и рани от намушкване.
Имаме две различни оръжия.
Но само един чифт отпечатъци,
които не съвпадат с тези на жертвите.
Големичък е.
Около 2 метра и 115 килограма.
Използва брадва и копие.
.
Да не би да се сети за нещо?
Съжалявам, Дани.
Не съм готова за това.
Дай случая на агент Фостър.
- Добра е. - Но не е теб.
Да, но в момента тя работи за теб.
Ще трябва да свърши работа.
Така и не съм подписал оставката ти.
Моля?
Това, което направи беше прибързано и незаконно.
Исках да ти дам време да обмислиш нещата.
На спокойствие.
Абс, допуснал съм много грешки.
И съм съжалявал за всяка една от тях.
Знаеш ли за какво съжалявам аз?
Че дойдох тук.
Знаеш колко е лошо това. Знам го.
Трябваш ми тук.
Трябва ми време, Дани.
След което мога да обмисля идеята
за връщане на работа.
Вероятно.
Съжалявам.
Хей.
Това не е от онези типични серийни убийци, нали?
Ела в Архива след час.
.
Хей. Седнал ли си?
О, не. Напротив.
Прав съм, лейтенант.
Внасям малко пустинен климат
в нашия средно-атлантически дом.
Нелепо е, доста необикновено,
но това е, което искам.
Красотата на Америка.
А и как беше...
бягането?
Прекъснато. Рейнолдс се обади да огледам едно местопрестъпление.
Това ли е частта, където сядам?
Да. Имало е
три двойни убийства за последната седмица.
Всички са двойки, със доста специфични рани:
чисти ампутации
и намушквания.
Току-що описа алебарда.
Както и само един чифт отпечатъци от обувки,
принадлежащи на доста голям и тежък човек.
Знаеш какво значи това, нали?
Потомъкът се е върнал в Слийпи Холоу.
♪
Превод: mad.T Синхронизация: awaqeded www.addic7ed.com.
Потомъкът най-накрая отвърна на зова
на маяка ти.
Той е последната останка от
бледия конник на Смъртта.
Ще бъде чудесен лейтенант.
Да, чисто щастие е, че намерихме
Потомъка.
Изоставен от мъчителите си
да се скита по света сам.
Сигурна съм, че с радост ще ти служи.
Изглеждаш ми тъжна, любима моя.
Измъчена.
Кажи ми какво те безпокои.
Силата ми липсва.
Дарът ми е унищожен.
Аз също съм разочарован от отслабването на силата му.
Слабият му сигнал е причина за закъснението на Потомъка.
Но не се безпокой.
Той ще дойде.
Не, това е различно.
Тази кутия беше единствения ми партньор
през последните 4,000 години.
Не знам, защо толкова ме боли от раздялата с нея,
но е факт.
Помня първия път, когато те видях.
Поробена от хората, безмълвна, окована във вериги.
Обикнах те тогава,
както те обичам и сега.
Може и да споделяш същността на човечеството.
На хората, които ни заобикалят.
Но ти не си просто смъртна.
Дарът ти не е от значение.
Значи сте събудили чудовище с помощта
на вещици и Бенджамин Франклин
- за да победите Конникът без глава? - Правилно.
Защото Потомъкът притежава главата на Конника на Смъртта
за това му е равен по сила?
Точно.
И помислихте, че е добра идея, защото...
По онова време, този Франклинщайн ни спаси.
Беше невероятен съюзник
във войната със злото.
Но сега се е върнал с една едничка цел.
Тази цел е част от
една кауза.
Тази на Пандора и Невидимия.
Те са го призовали като тяхно средство.
Какво мога да направя?
Защото се чувствам безполезна.
И ако това, което казвате е вярно,
то това нещо няма да спре с убийствата.
Можеш да помогнеш.
Използвай ресурсите на Бюрото.
Крейн е прав. Трябва да се възползваме от всичко, което имаме.
Довечера си на наблюдение, нали?
Можеш ли да провериш няколко места, които отговарят на останалите?
Романтични места за среща, навън, с колкото се може по-малко свидетели.
Заемам се.
- Благодаря ти. - За нищо.
Ръчно изтъкана кожена нишка?
Използвана е за да се съединят отделните части на Потомъка.
Мога да се обзаложа, че знам кой ги е направил.
.
Франклин, ще си изям губерката, ако трябва да изплета
още една от тези конци.
Не бях ли достатъчно наказана?
Прощавайте.
Извинявам се, помислих, че сте...
Бенджамин Франклин? Не, опасявам се, че не съм.
Макар, че трябваше да се срещна с него
тук 15 минути след 12:00.
Късмет. Чакам го от обяд.
.
Г-н Франклин няма да дойде.
Кое те кара да мислиш така?
Имайки предвид, че не оставя нищо на съдбата,
бих се обзаложил, че това е характерния му начин
за среща на двама партньори.
Надявам се, че умееш нещо повече от
от обикновена работа, г-це Рос.
Казвам се Икабод Крейн.
Момчето от Оксфорд.
За бога, г-н Крейн, ако мога да бъда пряма,
нямам нужда от партньор.
Последното нещо, което искам е да нося отговорност за
някакъв несдържан революционер
или, във вашия случай, книжен бунтовник.
Доста съм способен, благодаря Ви.
А и списъкът с бившите Ви партньори
ми подсказва, че ще можете да научите нещо от мен,
а не обратното.
Утрешната мисия изисква познание по Кодекса на масоните.
Сигурна съм, че за това са Ви извикали.
Нека да се срещнем пред Театър Ридото утре вечер.
8:00.
Така да бъде.
"Академае Филадел, в Пенсилвания"
Така, защо Бетси Рос има тетрадка от този университет?
Това, всъщност, беше на Франклин.
Той основа медицинския университет,
първият и единствен в Колониите.
Ето.
Записките на Франклин, естествено написани с неговата азбука.
По време и след провала на Потомъка,
Франклин експериментираше с подобните нему...
немъртви създания направени от различни войници,
които той върна към живот
като премахна безсмъртието на Потомъка.
Искаше да изучи тези зверове,
И ако случайно попадне на част от Смъртта, която би му позволила да
вдъхне живот на Потомъка, да знае как да го контролира.
Уви, не дадоха резултат.
.
Или пък го е
скрил доста добре.
Това са резултатите му.
- Точно така. - Лейтенант.
" Неща, указващи влияние върху подобните на Потомъка.
Първо, Потомъкът е създание на навика.
Оставен сам, Потомъкът
се връща към познатите места...
място на погребението или това на възкресението.
- Вто..." - " Второ,
Потомъкът може да бъде успокоен, дори воден от
успокояващи вибрации,
като най-доброто средство за създаване на такива е стъклената хармоника."
Така. Кога се научи да четеш Франклин?
Беше в чужбина
за година, а на мен ми доскуча.
Каква е тази стъклена хармоника?
Инструмент, който Франклин изобрети за фестивали, събирания...
и, очевидно, за приспивни песни на Потомъка.
Може да възложим задачата на Джени и Джо.
Да видим дали ще могат да намерят
хармониката на Франклин,
и да я използват, за да вкарат
Потомъка в някакъв капан.
А междувременно, ние двамата ще
проверим дали нашия приятел е посетил гроба си
в дълбините на тунелите.
Точно така.
.
Имаш ли фенер?
- Джен. - Какво?
Това е запалката на баща ти.
И?
Достатъчно странно е, че
я откраднахме от дома му, като за начало,
да не споменаваме факта, че
носиш запалка от 90-те,
след като имаш фенерче на телефона.
Постоянно крадем разни неща.
Даже го правим в момента.
Езра беше просто предния човек, който имаше нещо, което ни трябва,
и да, прав си, не ни трябва вече.
Та, имаш ли нещо против?
- Добре де, добре. - Супер.
Така, държиш ли?
.
Вървим и чатим?
Прихванал си.
Г-ца Коринт е.
Желае да се срещнем, за да й върна книгата, която
тя ми зае.
Което е добър знак, нали?
Всъщност не. Не е.
Това е лош знак.
Крейн, имаш всяка книга, за която се сети човек.
Щом ти е заела нещо, значи иска да изгради някаква връзка с теб.
И сега си я иска обратно,
защото развалих връзката, която бяхме изградили.
.
Бях наистина привързан към не, лейтенант.
Знам, че е така. Кофти тайминг.
Бил е тук.
Много убийци колекционират неща на жертвите си,
опитвайки се да останат свързани.
Но това...
По-скоро изглежда, че се опитва да разбере нещо.
Лейтенант.
От кога Потомъка започна да пише?
А от кога е започнало да му пука?
Листа на Франклин с нещата, оказващи влияние.
Създание на навика, което се връща към същността си...
което значи дом.
Вибрациите от стъклената хармоника...
- това може да значи само... - Музика, отпускаща терапия.
Това са неща оказващи влияния на хората, не на чудовищата.
А яростта от убийствата.
Гневът, болката,
копнежът, емоциите.
Потомъкът не се превръща в нещо зло.
Превръща се в човек.
.
/
.
Не!
.
Хайде, хайде.
..
,
.
Добро предположение, Милс.
Профилът, който изготви
ме прати точни при чудовището в парка.
Сега виждам защо Рейнълдс не иска да те изпуска.
Може и да си промени мнението, ако знаеше,
че аз вдъхнах живот на създанието.
Човек.
Според неясните
записки на Франклин,
тези създания, след време, започват да развиват
човешки черти, емоции и характер.
Смятаме, че Потомъка убива двойки,
защото им завижда за любовта и
връзката, които той не може да има.
Проблемът е, че
дори да имаше начин да го убием...
Не можем просто да унищожим полу - съзнателно същество.
Съживихме го с липса на морал и благоприличие.
Наша отговорност е
да го довършим с човечност.
Ясно ми е, че се чувствате виновни,
но дали е чудовище, човек
или нещо средно, то убива невинни хора.
Трябва да го хванем.
Клетката на масоните.
Проработи върху Конника на Смъртта.
Може да използваме хармониката за да вкараме Потомъка вътре.
Едно от досадните хобита на Франклин беше да пренаписва
текстовете на любими песни, за да покаже как се разминават с мелодията.
За да докаже идеята си
той композира вариант на химна на Чарлз Уесли,
"Ела, Ти, Всемогъщи Кралю"
"Ела, Ти, Всемогъщи Родственико"
Тоест "Потомък"
.
Това е призоваващата мелодия.
.
Виж, просто казвам, че да
изпиеш едно кафе с човека
няма да е толкова лошо.
Нямам намерение да се сдружавам с този кръшкач.
Защо продължаваш да упорстваш?
.
Защото съм минал през това.
Седмица преди да замина
спах у един приятел.
Измислих го така, че да отида да си взема нещата,
когато баща ми беше на работа.
Това, което искам да кажа е, че бих дал
всичко, за да мога отново да поговоря с него.
Дори за една секунда.
- Съжалявам, Джо. - Не, не.
Не искам да съжаляваш.
Просто искам да преглътнеш егото си
за малко и да поговориш с човека.
Вече минахме през това.
Аби не иска да говори с него.
За Бога, Джен, спри да използваш Аби като извинение,
за да стоиш далеч от баща си.
Животът е твой.
Никой няма да го изживее вместо теб.
Да го пробваме това нещо.
Така.
.
Шест години уроци по пиано.
Можеше да свиря на стъклена хармоника.
Изтървал си.
Хей, Крейн?
Трябват ни нотите за мелодията.
По дяволите.
Оставих ги в Архива.
Ще ги донеса на секундата.
Браво на теб, професор Крейн, глупако.
.
- Зоуи. - Здравей.
Добър ден.
Какво правиш тук?
Случайните ни срещи са по-сигурен начин да се видим,
отколкото уговорените.
Та реших да мина и да я взема.
Книга ми?
Книгата. Вярно.
Коя беше по-точно?
Човешка история от Хауърд Зин?
Естествено.
Мда, така.
Не зная точно къде е книгата... точно.
А истината е, че в момента съм
доста зает.
С какво?
Сам си в Архива и буквално не правиш нищо.
Да, знам защо си мислите така, но...
Зоуи, аз съм...
Трудно е за обяснение.
Не можеш ли просто да ми кажеш?
Женен си, имаш си тайно семейство?
Наркоман ли си?
Не, аз...
.
Джо, той се събуди.
.
Давай, пробвай нещо.
/
-
Подейства.
-
Какво става? Защо спря?
-
Какво, по дяволите, прави?
Не е правилната мелодия.
- Не му повлия достатъчно. - Нещо повече е.
Той преследва нещо друго.
Къде отиде?
Сега ми е ясно.
Не е просто завист и наказание.
Търси връзка.
Той иска съпруга.
Казах на семейството си за теб.
Помолих девера си да ти помогне с имиграционните.
Което беше невероятно мило и аз съм безкрайно благодарен.
Не, беше глупаво!
Защото нищо от това нямаше значение за теб, нищо от това не беше истинско.
Просто нещо, което ми се въртеше в главата.
Мислих, че имаме някаква специална връзка.
А очевидно съм се лъгала.
Знаеш ли?
Просто забрави.
Ще си тръгвам.
-
Моя.
Ти следваш - тя умира.
По принцип, би завел заложника в тунелите.
- Но това място вече е разкрито. - Защо изведнъж си промени настроението.
Той убиваше жертвите си, не ги отвличаше.
Писнало му е да чака.
Иска булка и я иска сега.
Мястото с файтоните.
Потомъкът е бил там и преди.
Мястото където Конникът опита да задържи своята булка.
Ще ти пратя адреса, ще се срещнем там.
И какво ще направим?
Потомъка държи Зоуи, нямаме средство да го контролираме,
и всичко това е по моя вина.
Аз го доведох на този свят
със същата безочливост, с която
отблъснах горката Зоуи.
Ако я нарани по някакъв начин...
Крейн, той не иска да я нарани.
Иска да нарани теб, което е добре.
Наслаждава се на твоята болка,
което ни печели време.
Знам, че се притесняваш за нея, но ние ще я спасим.
Точно така.
Но как?
Книгите на Франклин не предлагат
никакво практическо решение.
Чакай, чакай. Задръж малко.
Университета на Пенсилвания? Това...
Изглежда почти като символа, който видяхме в операта.
- Коя опера? - Операта Джързи.
Тази, от която откраднахме хармониката на Франклин. Имахме късмет.
Беше място, което той покровителстваше на времето.
Но тогава името й беше друго.
Театър Ридото. Да, добре ми е познато.
Значи си виждал символа?
На една странна врата.
Точно така.
Франклин ни възложи задача, на мен и Бетси, да скрием медицински провизии.
Беше първата ни мисия.
Знаете ли в колко часа затварят вратите?
6:30. Трябва да побързате.
Операта ще започне след малко.
Не бих я пропуснала.
-
Колко хубаво. И двамата сме подранили с цял час.
Знаехте ли, че затварят вратите в 6:30?
Не.
Също не знаех, че си падате по опера.
А, в Оксфорд ми беше любимото хоби.
Г-н Крейн, надявам се, че не приемате цялото това объркване, като
намерение да ви подведа.
Скъпа ми г-це Рос, опитахте се да ме оставите отвън
и след това да напуснете представлението
точно преди дългоочакваната ария на Клеопатра,
част от "Венера Бела".
Направихте всичко това, за да
имате достатъчно време да изпълните мисията ни сама.
Знам, че се опитахте да ме подведете.
Ще трябва, обаче, да се постараете повече следващия път.
Елате. Вече внесох провизиите.
-
Не е зле като за книжовен бунтовник, нали?
Ще свършите работа, предполагам.
Така, а сега
хранилището на Франклин.
Провизиите, които криехме от англичаните,
вярвам, че бяха просто прикритие.
Целия медицински университет беше
прикритие за експериментите на Франклин.
Този знак символизира Потомъка,
но също така и средството, което ще ни помогне срещу него.
Единствения му модел за подражание.
Точно това е символа, който видяхме.
С кръста отдолу.
Символът на Венера.
Да не би да казваш, че Бенджамин Франклин
действително е създал жена за Потомъка?
Имайки предвид, че Франклин не оставя нищо на съдбата,
бих си заложил за това главата.
-
В плевнята са, зад файтоните.
Изглежда сякаш всеки момент ще му прещрака. Къде сте?
Трябваше да се отклоним малко.
-
Погледнете...
Потомката.
-
И това го зачеркваме от листа с желания.
-
Тук е!
-
♪
-
♪
-
Е...
това беше странно.
Не успяхте ли да го огледате по-добре?
Беше ужасно обезобразен.
Не говореше.
Съжалявам, иска ми се да мога да ви помогна.
Знам какво си мислиш.
Милс, хванахме го жив.
Тя страшно добър агент, Рейнълдс.
Трябва да поговориш с нея и да й кажеш
колко е важна за теб.
Зоуи?
-
- Това е за теб.
- Хареса ли ти? - Да, много.
Благодаря ти.
Глупаво ли ще е от моя страна да попитам как си?
Всичко е доста объркано.
Разбира се.
Честно, радвам се, че съм жива.
Зоуи, съжалявам.
За всичко.
Няма нужда да го правиш.
Не, моля те.
Безочливостта ми беше ужасна.
Надявам се, знаеш колко много ме е грижа за теб
и бих бил много щастлив да съм с някоя като теб.
Красива и с характер.
Просто ми се искаше да съм готов
за нещо такова.
Честно, Икабод,
мисля че си готов.
Просто не мисля, че аз съм човекът за теб.
Но всичко е наред.
-
Г-це Коринт.
Сбогом, г-н Крейн.
-
Пет минути, не повече.
Та...
Какво става, Дани?
Знаеш ли защо се влюбих в теб
в академията?
Беше по-умна, по-усърдна,
ухаеше по-добре.
Караше ме да се трудя.
Направи ме по-добър мъж.
Но напоследък, изгубих същността си.
Това, което искам да кажа е, че си дяволски добър агент
и Бюрото ще загуби много.
Но ще трябва да се справяме без теб.
Аби Милс заслужава нещо по-добре.
Обичаш ме?
Това не си го казвал преди.
Не беше нужно.
-
Грижа ме е за теб, Абс. Винаги е било така.
Искам просто да си щастлива.
Искам да се извиня за
начина, по който си тръгнах.
Ще се върна на работа.
Искам да го направя
и трябва.
Готова съм.
Така че, благодаря ти.
Ще се видим в Понеделник.
-
Потомъкът ще бъде тук всеки момент,
а с неговото пристигане ще сложим ново начало.
Скоро ще имаме цяла армия,
която ще ни служи.
Да, любими.
С радост ще ти служат.
Както и аз.
Все пак...
Мисля, че ако силите ми се възвърнат
ще бъда от по-голяма полза.
По този начин ще можем да си помагаме.
Да управляваме като един.
Какво ще кажеш, любов моя?
Потомъкът... Той напуска Слийпи Холоу.
Защо?
Най-ценният ми лейтенант
напуска поста си.
За какво?!
За любов? Това е слабост?!
Няма да позволя силата ми да бъде
нарушена от ненужни партньорства.
Тези банални
човешки нужди.
Няма да толерирам слабостта.
Така...
Да не играем в лигата на аматьорите?
-
Вярно.
Това не е играта, която ти обещах.
Боя се, че умът ми е
другаде.
И аз съм така.
Доста ми се насъбра напоследък.
Но е хубаво, че съм вкъщи.
Говорейки за дома.
Наистина ли ще задържим този тексаски декор?
Да. Приляга ни.
Вярно.
-
- За бога, кървиш.
Ще донеса лепенка от банята.
А, и без да мамиш.
- Моля те. - "Моля те".
"Моля те."
-
♪
Така.
Ето.
Пръстче, моля. Благодаря.
Твой ред е.
Е, най-накрая.
-
Превод: mad. T Синхронизация: awaqeded for www.addic7ed.com.