Хайде.
Добро хвърляне, браво!
Ще дадеш Мериголд на училище в Лондон?
Хората изпращат и момичета на училище.
В днешно време няма гувернантки, които ги учат да танцуват кадрил.
Тя има ли роднини, които се налага да бъдат уведомени?
Не знаем за такива. - И ще живееш в Лондон, докато трае учебния срок?
Така мисля. Списанието върви по-добре от всякога
и ми е приятно да работя с г-ца Едмъндс.
"Житейска промяна за лейди Идит Кроули е оповестена,
докато семейството прави сутрешната си разходка."
Мисля, че идеята е добра. Ще срещне нови хора.
Смятам, че е малко прибързано.
Прибързано? Аз пък мисля, че прибързвам колкото ледник.
И ще се радваш да живееш сама? - Имам си Мериголд.
Както и да е, стара мома съм, нали? Старите моми живеят сами.
Мама по-добре ли е? Трябва да я посетя.
Просто е уморена. Няма да й навреди да остане за ден в леглото.
Жал ми е за горката Денкър. - Денкър може да се грижи за себе си.
Добре ли си, скъпи?
Изглеждам ли ти добре? - Изглеждаш малко омърлушен.
Съжалявам.
Недей да се извиняваш.
Просто се тревожа. Искам да помогна.
Боя се, че никой не може да ми помогне.
Знам, че още си разтроен заради катастрофата. Естествено.
Такива неща продължават да гнетят.
Ако е така, не е каквото си мислиш.
Вече не обвинявам себе си за смъртта на Чарли.
Но някакси ми уби цялото забавление от шофирането.
Радвам се, че най-накрая хванах и трима ви.
Какво искате да кажете?
Не намерих подходящата възможност да ви благодаря за дето ме спасихте,
винаги имаше други хора наоколо.
Сторихме го с радост. - Хубавото е, че може да останете.
Дадоха ми време, но не мога вечно да разчитам на чуждото съжаление.
Все пак имате време. Възползвайте се.
Защо не използвате времето, за да осъзнаете какво ви е отчаяло така?
Колко необичайно! - Казвам само какво се случи.
Лари Грей ми писа, покани ме на чай.
Приех, сметнах, че така е редно.
Обадих се по телефона, но ми казаха, че са в Лондон.
А днес получих това.
"Скъпа г-жо Кроули, събитията ни изпревариха
и вече не сме в състояние да спазим уговорката си.
Ваша, Амилия Грей."
Колко странно. - Амин.
Какво пише Дики? - Нищо.
Знам, че е ходил с тях в Лондон, но не съм чула и гък оттогава.
Това решава нещата, налага се да хванеш бика за рогата.
Няма ли да го насърча?
Чувствата ти са похвални, скъпа,
но не допускай нежността да ти попречи леко да си навреш носа.
Никога.
Знай само, че г-ца Бакстър е съгласна да поеме
някои или всичките ти задължения, когато поискаш.
Много мило, но не искам да спирам. Имам още време.
Много добре, от теб зависи.
Нямам възражения, но все още намирам за странно жена в нейното положение
за работи като камериерка.
Не съм свикнал. - Надявам се.
Преди войната почти всички не бяха омъжени.
Или поне напускаха, ако бяха. - И това е бъдещето?
Щом питаш, мисля, че в бъдеще няма да има камериареки,
но още не сме стигнали дотам.
Благодаря ти, Моузли.
Какъв ободряващ звук. - По-скоро разчупва традициите.
Не може ли да има нови традиции? - Да се надяваме.
Днес разговарях с Лора Едмъндс. Утре ще отида в Лондон.
Мога да те закарам, ако искаш. - Мислех, че си си взел почивка.
Имам да свърша някои работи. - Благодаря.
Трябва да се отбия по пътя, в дома на вдовицата, ако можеш да го понесеш.
Разбира се.
Ходих във фермата преди чая, оправих счетоводството на г-н Мейсън.
Справи се. Възхищавам ти се. - Сигурно ти е признателен.
Достатъчно любовни приказки, Анди.
Любовни приказки? - Мил е. Можеше да е и по-зле.
Можеше и по-добре, тъй де.
Мислех да посетим мама утре следобед.
Сигурна съм, че ще й е приятно. - Но мен не ме устройва.
Имам среща в болницата. - Не може ли да я отложиш?
Не искам. Насред цялостна реорганизация сме.
Имам много отговорности. - По-добре не го казвай на баба.
Мили боже! - Съжалявам, милорд, извинявам се.
Не, няма нищо. - Не знам какво ми стана.
Нищо, няма значение.
Ще отида да видя мама без теб. - Заповядай.
Дейзи наоколо ли е? - Изпусна я, легна си.
Добре, щото вас исках да видя.
Добре, сядай.
Дейзи интересува ли се от мъже?
Какво, за бога, намекваш?
Исках да кажа, че е толкова отдадена на работата и учението.
Ясно. Е, вярно е, че беше твърдо решена да мине изпитите,
което и стори, бог да я благослови.
Що се отнася до интересите й,
разбивали са сърцето й няколко пъти, не се тревожи.
Аз не искам да разбивам сърцето й. - Не.
Смятате ли, че имам шанс? - Всеки има шанс, нали така?
Трябва малко да я поухажваш.
Казвала ли е нещо за мен?
Мисли, че не съм достатъчно добър за нея. - Я стига!
Добри вести, надявам се. - Достатъчно добри.
Намерих си работа. - Радвам се за вас, ако това искате.
Не бих си тръгнал по свой избор,
но е време да сложа край след последните няколко месеца.
Наблизо ли ще работите? - Недалеч. От другата страна на Йорк.
Значи пак ще се виждаме? - Какво е станало?
Г-н Бароу си намери работа. - Така ли? Наистина?
Е, радвам се, че усилията ви бяха възнаградени, г-н Бароу. Заслужавате го.
Благодаря ви, г-н Карсън.
Г-н Карсън, реших да се разходя до селото, ако нямате нищо против.
Не. Може да вземете сребърните прибори от Бейкуел.
Мога да дойда с теб.
На нейно благородие няма да й хареса.
Цветът е много дискретен.
Нарича се "телесен".
Няма да е във ваша полза.
Аз ще отида.
Изчакайте в гостната, милейди. Г-ца Денкър ще уведоми нейно благородие.
Всъщност идвам да видя теб.
Милейди, целите сме в слух.
Тя имаше предвид насаме. - Е, щом съм нежелана.
Кога за последно сте била желана? - Това ще го подмина.
Да седнем.
Ако ви е удобно да седя във ваше присъствие, милейди.
Е, правим го в Лондон. - Но не сме в Лондон,
а в гостната на нейно благородие.
Дошла съм като издател, да разговарям с автор,
защото смятаме да разширим колонката ти на цяла страница.
Наистина ли? Това са... добри новини.
Мислиш ли, че ще се справиш? - Да, милейди.
Съветите ти как да зарадваме съпруга си бяха приети изключително добре.
Бети, пази тишина. Опитвам се да чуя.
И се справи толкова добре с есенното облекло в града и в провинцията.
Може ли да има още по темата? - Пълен съм с идеи, щом става дума
да съчетаем елегантността с удобството, милейди.
Знаеш, че шампоанът идва от Индия. - Имаш предвид думата?
И думата, и фактът. Миели са косите си с шампоан
стотици години преди нас.
Не съм сигурен, че схващам смисъла му.
Здравейте, г-н Моузли, г-це Бакстър. - Здравейте.
Радвам се, че ви хванах. - Защо?
Г-н Трюин иска да се пенсионира. Извести ме в неделя.
Ще приключи срока, а после ще отиде при сестра си в Бат.
Бат е доста далеч. - От имението винаги запазват
три къщи за училището, и не искам да наруша тази традиция,
чудех се дали не искате да поемете къщата,
както и някои от задълженията му.
Божичко... - Имате време да помислите.
Сега решение не ми е нужно.
Той ще го обмисли, г-н Доус. Обещавам.
Приятен ден.
Не мога да повярвам. - Но ще го обмислиш
и ще направиш разумен избор. - Защо го казваш?
Защото не съумявам да сторя нито едното, няма значение.
Това не е моя миг, а твоя.
Браво на теб!
Чакай малко, Спрат е болната ти леля?
Обещай да го запазиш в тайна.
Баба ти няма ли да изпадне в ярост? - Ако узнае.
Не казвай на Мери. - Защо?
Не знам, просто... ще направи от мухата слон.
Виж, твоята Мери не е моята Мери.
Да се надяваме да си остане така.
Цените ли честността, г-н Спрат?
Разбира се. Що за въпрос!?
Но не искате да ми разкажете защо лейди Идит беше тук?
Ценя честността и дискретността, и двете са добродетели.
Защото не бих искала да си мисля, че пазите някаква тайна
или нередност от милейди.
Някаква нередност?
Касаеща лейди Идит Кроули, дъщерята на графа на Грантъм?
Да не сте се побъркала? - Не.
Не съм се побъркала.
Но съм любопитна.
А любопитството убило котката.
Ще си направя разходката за здраве.
Ще ходя до фермата следобеда, ако искаш компания.
Още не знам дали ще отида.
Добре.
Искаше само разходка. - Да си се разхожда, не съм го спряла.
Бавачката иска да заведе децата на пикник в парка,
ще й приготвите ли сандвичи вместо обяд? - Много добре.
Да ви налея ли чаша? - Нямам нищо против.
Тъкмо навреме. Ще налеете ли една и на него, моля?
Какво ви води насам? - Търсех г-н Моузли.
Кога щеше да ми кажеш? - За какво?
За треперенето. - Какво треперене?
Аз съм ти съпруга. Обичам те. С мен тайните ти са на сигурно място.
Какво треперене?
С какво мога да помогна? - Натъкнах се на г-н Доус в селото.
И той иска да поемете още уроци?
Така мисля, предложи ми къща.
Скоро ще бъде опразнена, а той не иска имението
да намери оправдание да си я вземе.
Значи ни връчвате предизвестието си?
Всъщност, не знам какво да правя. Освен да поискам съвет.
Питайте г-н Брансън дали наемането на къщата е удачно за семейството.
О, да. Боже опази, да има късмет
без одобрението на светото семейство!
Казах му само как стоят нещата. - За което съм ви признателен.
Благодаря ви, г-н Моузли.
Г-н Бароу си тръгва, г-н Моузли си тръгва
и остава само Андрю между мен и Армагедон.
Милейди.
Бабо.
Започнах да забравям как изглеждате.
Радвам се, че отново си на крака.
Да приготвя ли чай, милейди?
Ще останете ли достатъчно време, за да го изпиете?
Не се заяждай, бабо, разбира се, че ще останем.
Идит ти изпраща поздрави. Замина за Лондон.
Не за да види Бърти, предполагам.
Боя се, че не. - Жалко.
Естествено, разбирам доводите му.
Но се обзалагам, че съжалява. - Сам се завря в ъгъла.
Така е, защо мъжете не могат да се измъкнат оттам?
Такава загуба, и за двамата.
Много си тиха, Мери. За какво мислиш?
Току-що ми хрумна идея, благодарение на теб.
Това е всичко. Нищо, за което да се тревожиш.
Боя се, че Кора няма да може да дойде днес. - Защо?
Престани с тази тайнственост.
Последното убежище за хората, които нямат тайни.
Ръководи среща на болницата.
Разбирам. - Преглътни го, бабо. Заседнало е в гушата ти от доста време.
Не се тревожи за мен. Отдавна съм го излапала.
Баща ти изглежда се затруднява да го преглъгне напоследък.
Каква приятна изненада. - Е, доста съм разтревожена.
Държиш се настрана, откакто се върна. Как мина?
Не исках да ти досаждам преди да узная цялата история. - Каква история?
Моля те.
Напоследък не се чувствах много добре.
Уморявах се и езикът ми беше доста възпален.
Езикът ти е възпален? - Странно, нали?
А после започнах да усещам нещо като иглички,
както сигурно би ги описала. - Защо не ми каза?
Не исках да те безпокоя. - Вече съм обезпокоена.
Амилия насила ме закара при лекарско светило на ул. "Харли",
оказа се, че имам анемия.
Досадно е и ще трябва да внимаваш с хранителния си режим,
но ще се оправиш.
Не съвсем.
Имам злокачествена анемия.
Направиха ми кръвни изследвания, обадиха се с новината в понеделник.
Не съм прекалено унил.
Имал съм късмет. Доста съм видял и вършил за времето си.
Иска ми се да се бях оженил за теб.
Но човек не може да има всичко.
Поне отново сме приятели.
О, да.
Отново сме приятели.
А, трябва да призная, че е много хубаво, Иди.
Сама ли се справяш?
Не съвсем. Всяка сутрин идва чистачка,
а племенницата й помага, когато имам гости.
Дай на мен. Да, доста е просто.
Поне в сравнение с Даунтън.
Не мисля, че подобни неща трябва да ни спъват, нали?
Небеса, какво удоволствие.
Леля Розамънд ме кани на вечеря в "Риц".
Искаш ли чай? - Не, ще се връщам в апартамента.
Защо дойде тук? Така и не спомена.
Не виждам защо да не ти кажа.
Скоро ще трябва да кажа на всички. Мисля да се откажа от шофирането.
От автомобилните състезания.
Божичко! Мери знае ли?
Знае, че съм изгубил радостта от него.
След катастрофата? - Толкова ли е очевидно?
Мери няма да възрази. Мрази автомобилните състезания.
Вероятно. Но определено няма да й допадне преобразяването
на блестящия си съпруг, първокласния пилот, в мъж,
който си седи вкъщи и не прави нищо.
Трябва да се заемеш с нещо. - Трябва, нали?
Анна, това е за теб.
Г-н Бароу, ето и за вас. - Благодаря.
Какво е? - Трябва да е...
Да, това е! Сешоар за лейди Мери.
Поръчах го. - Какъв е смисълът?
Защо просто не я подсуши с кърпа и не я разреше?
Дава повече контрол. Може да приглажда и оформя косата.
Мисля, че ще е от полза.
Никога не съм променяла прическата си.
Може ли да го подържа?
Тежък е, нали?
Боже на небето! Това пък какво е? - Сешоар. Лейди Мери го искаше.
Е, в такъв случай...
Г-н Карсън, лейди Стайлс ме иска в неделя, за да започна в понеделник.
Освен ако не искате да отработя предизвестието си.
Няма да настояваме.
Абатство Даунтън без г-н Бароу... - Нищо заядливо.
Наистина ли си тръгвате? - Дори хубавите неща имат край.
Е, не знам дали сте хубаво или лошо нещо, г-н Бароу,
но бяхме заедно дълго време.
В този ред на мисли, ще проверя в трапезарията.
Няма нужда да променяш прическата си. - Сега пък моден експерт ли се извъди?
Насам. - Получава ли се?
Хенри и Мери да живеят в Даунтън? - Доколкото мога да преценя.
Твърде добър е за Мери. Щастливи са.
Макар че ще е по-добре, ако той си намери занимание.
Няма ли да продължи с автомобилите?
Какво, за бога?
Как разбра, че ще съм тук?
Тръгваш ли си? - Определено.
Лека нощ, скъпа.
Ще ти се обадя на сутринта.
Значи всичко е било нагласено?
Някой ти е подхвърлил, че съм в Лондон.
Татко ли беше? - Беше Мери.
Мери!? Как?
Какво е сторила? - Резервира маса и убеди леля ти да участва.
Мислеха, че може и да не дойдеш, ако те бях поканил аз. - Били са прави.
Ще останеш ли? Моля те.
Мога ли да ви донеса менюто, милорд, и може би нещо за пиене?
Благодаря, искаме менюта и две чаши шампанско.
Бърти, не знам какво правя тук.
Ти разби сърцето ми.
Не те виня особено.
Знам, че го чувстваше свой дълг... - Искам те обратно.
Нищо не се е променило. - Аз се промених.
Ако е така, не си обелил и дума за това.
Едва ли щеше да ми говориш, ако Мери не се беше обадила.
Щях, кълна се. - Кое е различното?
Все още си имам Мериголд. А ти - твоята майка.
Не съм й казвал, че сме се разделили. - Е, разделихме се.
Ще ми повярваш ли, ако ти кажа, че не мога да живея без теб?
Доста добре си се справял напоследък, живеейки без мен.
Много лошо се справях.
Милейди.
И за вас, милорд.
Не разбирам какво искаш от мен.
Какво ме питаш?
Искам да се омъжиш за мен. - Просто така?
Когато ти избереш, но... това искам.
Ако се съглася, но има голямо "ако",
ще кажем ли на майка ти истината за Мериголд?
Ако й кажем, ще се наложи да преустановим връзката с нея.
Предпочитам да не го правя.
Дори без майка ти, има хора, които знаят истината.
Може да тръгнат клюки. Готов ли си за това?
Надявам се да ги избегна, но съм готов, ако не успеем.
Единственото, за което не съм готов е на живот без теб.
Защо лейди Идит се обади толкова късно? Г-н Карсън много се разтревожи.
Не мога да кажа.
Привършвах с нейно благородие, когато г-н Карсън почука.
Негово благородие слезе долу. - Не мисля, че някога е имала късмет.
Не е типично да ви е грижа.
Нали знаете, че Анна каза да се опитам да разбера
какво ме е отчаяло така? - Да.
Размишлявах и реших да опитам да съм някой друг,
когато започна на новата си длъжност. - Променяме се, докато живота си тече.
Или бихме могли, ако миналото ни позволи.
Знаете ли какво, г-це Бакстър?
Аз ще послушам Анна, а вие послушайте г-н Моузли.
Забравете за Койл и времето си в затвора.
Смятате, че ще е проява на сила ако го видите, но грешите.
Проява на сила ще е да отнемете властта му над вас.
Загърбете го, г-це Бакстър. Продължете живота си.
Нека това е моя прощален подарък.
Чудя се дали сте прав.
Прав съм.
Няма да повярваш! - Отново е бременна? - Не!
Арестували са я за държавна измяна? - Не съвсем. Събрала се е с Бърти
и ще ходим с тях в Бранкастър, за да се запознаем с г-жа Пелам
и да обявят годежа.
Тя знае ли за Мериголд? - Не, и няма да узнае.
Решението трябва да е на Бърти.
Кога ще е? - В петък. Искат да го свършат,
а бог знае, че и аз искам същото.
Имам голямо заседание в петък.
Кора, рядко се случва, но сега настоявам.
Това е второто ти дете,
за което рядко е имало щастлив ден през последните десет години.
Добре, не ми чети обръщението на Линкълн от Гетисбърг, ще дойда.
Нараства усещането, че се съревновавам
с болницата напоследък и обикновено губя.
Почти ми се ще мама да бе триумфирала. - Не обръщай внимание.
Идит ще е щастлива. Само помисли.
Права си, разбира се. Ура!
Ще ви помогна да смъкнете куфарите. - Добре. Ще се качим след закуска.
Толкова се радвам за лейди Идит. - Чудя се кога ли ще е сватбата.
Само това ми трябваше! - Аз обичам сватбите.
А, г-н Бароу, най-добре се сбогувайте с негово благородие преди да тръгнат.
Няма да ви има, когато се приберат у дома.
Съжалявам. Искрено.
Работата е там, изглежда странно, но се чувствам ужасно разстроена.
Непрекъснато избухвам в сълзи.
Ама разбира се.
И защо не, след като си влюбена в него?
Така ли?
Думата извиква в съзнанието ми картички за танци и откраднати целувки,
как мама ме чака долу в каретата.
Не две старчета, които едва изкачват стълбите.
Хубаво е да си влюбен, независимо от възрастта.
Не се сещам защо му отказах.
Сигурно съм била луда.
Пътят на истинската любов никога не е бил равен.
След принц Курагин, влюбвала ли си се някога?
Не отговарям на въпроси, уличаващи ме в нещо повече
от това дали ми трябва килим.
Преди да тръгна, искам да знаеш, че взех решение.
Няма да се видя с Койл. Няма и да му пиша.
Ще го изхвърля от живота си завинаги, точка по въпроса.
Ще удържиш ли? - Така мисля.
Той вече няма власт над мен и няма да му я върна.
Значи си взела решение. Време е аз да взема своето.
Бъдете силен в новото си намерение, знам, че ще сте по-щастлив.
Имахте вяра в мен, когато нямах никаква у себе си и съм ви благодарен.
Какво ще кажете, г-н Бейтс?
Предпочитам да се разделим като приятели, вместо врагове.
Кажи на Хенри, че съжаляваме, че ще го изпуснем. Надявам се, че е добре.
Защо го казваш?
Няма причина, но малко се тревожех за него след катастрофата.
Скъпи татко, по-умен си, отколкото изглеждаш.
Какво облекчение. - Скъпи...
А, Бароу.
Ваши благородия, исках да ви благодаря за всичко.
Нали не тръгваш още? - В неделя сутринта, милейди.
Преживяхме приключения, докато беше при нас.
Научих много, докато бях тук, милорд.
Боя се, че доста те поучавах, не твърде сурово, надявам се.
Напротив. Ще започна новата си длъжност в нов дух,
благодарение на вас.
Ще се радвам, ако след като претеглиш нещата, си удовлетворен.
Дойдох тук като момче, а си тръгвам като мъж.
Ще предадете ли най-добрите ми пожелания на лейди Идит?
Винаги ще сме ти много благодарни, че я спаси от пожара.
Оказа се, че съм я спасил за по-добри неща.
Желая ти много късмет, Бароу.
Благодаря ви, милорд.
А сега, боя се, трябва да тръгваме.
Мразя сбогуванията. - Изглеждат много напоследък.
Толкова съм старомодна! - Няма такова нещо.
Такава съм. Косата ми, дрехите. Същата съм като преди 10 години.
Ще ми се и аз да бях.
Бих ли се наела на работа? - Аз ще те наема на работа.
Има ли причина да си тук?
Г-н Карсън каза, че отиват в библиотеката.
Ето го там, тръгвай.
Знаеш ли какъв ти е проблемът? - Обзалагам се, че скоро ще узная.
Презираш всеки, който мисли с добро за теб.
Щом те хареса мъж, смяташ, че е боклук.
Не е вярно. - Нима?
Харесваше Алфред, луда беше по него, когато той имаше очи само за Айви.
Щом прояви интерес към теб, не искаше да имаш нищо общо с него.
Различно е. - Как?
Г-жа Пелам е в жълтата гостна, милорд. Последвайте ме.
Трябва да признаеш, че е впечатляващо.
Стига тя да е щастлива.
Графът и графинята на Грантъм.
Съжалявам, че не бях тук, за да ви посрещна по-рано.
Дано са се постарали да ви е удобно. - Направо приказно.
Ето я Идит.
Здравей, татко.
И няма да ти липсва? - Знаеш ли, не мисля.
Даже вече ми е по-леко. - Е, аз съм във възторг
и няма да се преструвам другояче.
Но още обичаш колите? - Не се тревожи, още ги обичам.
Няма да си сам, просто вече не искам да се състезавам.
Ще се наложи да откриеш друг начин да изразиш любовта си.
Право в целта, трябва да си намеря работа.
Г-н Карсън, добре ли сте?
Не се сещам как... - Нека ви помогна, г-н Карсън.
Трябва да си починеш, Карсън. Искаш ли да седнеш тук или да слезеш долу?
Ще сляза долу, милейди, с ваше разрешение.
Ще сляза долу. - Не се тревожи за нищо.
Моузли ще се погрижи за нас.
Андрю, ще помогнеш ли на Карсън и намериш г-жа Хюс?
Добре съм, благодаря.
Ще го проверя по-късно.
Изпий го, ще те успокои.
Явно ме мислиш за пияница,
треперещ от страх при настъпването на старостта.
Не мисля така, но искам да знам какво ти има.
Ще ти запиша час при лекар. - Няма нужда.
Не вярвам, че невежеството е блаженство. Не и за мен.
Няма нужда, защото знам какво е.
Баща ми го имаше, както и дядо ми,
то прекрати кариерите и на двамата.
Не е истинско заболяване. Дори няма име.
Дядо го наричаше "паралич",
но напоследък са само "треперещи ръце".
Простата истина е, че с мен е свършено.
Дойдох да видя как си.
Ще ви оставя, милейди.
Не съм болен. - Сигурна съм.
Може би си уморен, няма нищо срамно.
Моля ви, не се безпокойте, милейди.
Имате по-важни неща, за които да се тревожите.
Разбира се, че ще се безпокоя, Карсън, трябва да ми помогнеш.
Знаеш колко си ми скъп
и ако има промени, които са наложителни,
не бива да се страхуваме да се изправим срещу тях.
Мога ли да се присъединя? - Разбира се.
Мери току-що слезе долу да види дали Карсън е добре.
Тя добре ли го прие? - Загрижена е
какво следва, но това е допустимо.
За жените е трудно да разберат,
че мъжът е онова, с което се занимава,
поне за себе си.
Можеше да е по-лошо. Здрав съм, имам чудесна съпруга,
трябва само да реша как да прекарам живота си.
Само?
Поне Мери се радва, че отказах състезанията.
Винаги ги е мразила. - Не се радва толкова.
Би предпочела да си щастлив. - И аз искам да съм щастлив,
но най-вече да съм достоен за нея,
знам, че звуча като Булдог Дръмънд, но е така.
Какво би те заинтересувало? - Познаваш ме, ще са коли или транспорт.
Искам да е тук, за да установим живота си в Даунтън.
Местен бизнес, хем ще си част от семейството, хем със своя идентичност.
Познаваш областта, Том. Ако имаш някакви идеи,
не ги пази за себе си.
Няма, Хенри. Може да си сигурен.
Хубаво.
Наследихте ли домакинството на покойния лорд Хексам? - Да, но се боя,
че са се възползвали, докато той беше тук.
Или докато го нямаше. - Изглежда се справяте добре.
В замъка ли живеете? - Питате дали ще се изнеса, когато Бърти се ожени?
Не това исках... - Имам стаи, които обединиха в апартамент
за една леля, така че имам всички удобства.
Но не се тревожете, няма да им се пречкам.
Изобщо не се тревожа. - Разбира се, че не.
Казах ти, майко, у дома ще създаваш по-малко грижи, отколкото вън от него.
Колко интересно време за двама ви в началото на новото ви царуване.
Върху какво ще се съсредоточите най-вече?
Отново да превърнем Бранкастър в морално средище на областта,
а само Бърти може да го стори.
Не само като добър господар и земеделец,
но и като морален човек, ръководещ, давайки пример.
Сигурен съм, че Бранкастър вече се слави с тази репутация.
Боя се, че не. Със съжаление ще кажа, че братовчедът Питър
водеше живот, който не беше съвсем...
Майко, няма нужда лорд и лейди Грантъм да слушат това.
Не съм съгласна. Щом лейди Идит ще... - Моля ви, наричайте ме Идит.
Много добре. Щом Идит ще те вземе, следва да знае срещу какво се изправя.
Брадовчедът Питър имаше своите достойнства, но моралността му
не ми вдъхваше увереност.
Майко, моля те... - Онези посещения в Танжер.
Настоявам.
Много добре.
Но не бива да се заблуждаваш. Ако искаш да успееш,
не бива да правиш и една грешна стъпка.
Желая ви лека нощ, Бърти ще се погрижи за вас.
Божичко!
Загубихме ви времето, извинявам се. - Съвсем не.
Ала се боя, че симптомите, които описахте
потвърждават диагнозата. Ще ми се да не беше така.
Не биваше да ви занимаваме, но тя не искаше и да чуе. - Исках да съм сигурна,
а след като вече сме, ще решим какво да правим.
Ние? - Нали не мислиш, че ще те оставя да се справяш сам?
Довиждане, д-р Кларксън, много ви благодаря.
Защо искаш да се забъркваш?
Много добре знаеш защо.
Ето ви и вас. Чаках ви.
Как разбра, че съм тук? - Джаксън ми каза, че ви е закарал у г-жа Кроули,
а прислужницата там - че сте в болницата. - Голямо разследване.
От вас щеше да излезе добър детектив.
Няма нужда да се суетите около него с още медицински съвети, г-жо Кроули,
знаем най-лошото. Моля ви, оставете ни да се справим по своя начин.
Г-жа Кроули иска да участва. - Татко, няма нужда да я обременяваме.
Едва ли го искате! - Е, не да я обременявам,
но щом тя... - Помогнете на негово благородие да се качи в колата.
Милорд.
Оставете ни на мира, г-жо Кроули. Само за това ви моля.
Само? Даже искате много. Когато смятахте, че ще ви тежи с години,
бях необходимото зло, но след като той е...
Божичко, кое време стана! Приятен ден, г-жо Кроули.
А, търсех те.
Чудех се дали искаш да се поразходиш.
С удоволствие. ...Разсъждавах.
Какво мога да правя, за да бъда достоен съпруг.
Не ставай глупав. - Сериозен съм.
Докато се състезавах, не ти бях равен, но бях ексцентричен,
вероятно дори вълнуващ избор.
Сега съм бедняк, издържан от богатата си съпруга,
а не това искам за теб.
Не искам да ти се налага да обясняваш какъв съм. - Нямам нищо против.
Най-лошото е, че сам си го причиних,
ето защо трябва да се размърдам, това не е самосъжаление.
Знам, че съм прав.
Толкова съм влюбена в теб, да знаеш.
Знам, това мотивира мислите ми и всичко, което правя.
Колко ободряващо.
Ще ни разведат из владенията.
Бърти каза, че оттук е най-хубавата гледка и е прав, естествено.
Сподели ли ти, че в понеделник ще има вечеря, за да обявят годежа?
Просто ми се иска да бях сигурна, че постъпвам правилно. Заради него.
Той имаше възможността да избяга, ако искаше, но се върна.
Не съм убедена, че е подготвен за каквото може да се случи,
с майка му или с който и да е, ако се разчуе.
Защо да се разчува? - Татко, в началото
никой не трябваше да знае, освен Розамънд.
Сега знаете ти, мама, Мери, Том, предполагам Хенри...
вероятно Анна и г-жа Хюс, което означава, че Бейтс и Карсън ще узнаят.
Съмнявам се, че е казала на Карсън, ще припадне.
Може и да не е, но е казала на г-жа Патмор и се продължава.
Как е възможно да не се разчуе?
Ще рискуваш, скъпа,
но се надявам да поемеш този риск, за да изживееш хубав живот с добър човек.
Моля те.
Това не е само лоялност към Майкъл Грегсън, нали?
Не става дума за това.
Много обичах Майкъл, но него го няма, а...
сега съм влюбена в Бърти.
Всъщност, повече от всякога. - Което е важното.
Моля те, не усложнявай живота си повече от необходимото.
А сега ела, ще ни чакат.
Желая ви всичко най-хубаво, искрено.
Очаквах, че всички ще се радвате да ми видите гърба.
Е, аз няма. Дайте ми целувка.
Грижете се за себе си и хората, с които работите,
опитайте се да ги привлечете на своя страна. Ще се справите.
Имате предвид да съм по-добър. - Няма да навреди, г-н Бароу.
Бърз сте, сръчен и никой не би ви нарекъл глупав.
Няма причина да не се справите. - Благодаря ви, г-н Карсън.
Научих много от вас... и съм ви признателен.
Късмет, г-н Бароу. - Г-н Моузли.
Благодаря ви за помощта, г-н Бароу. Съжалявам само...
Ти си трудолюбив, Анди, умен си. Желая ти всичко хубаво.
Г-н Бароу! - Искаха да се сбогуват,
Анна ми каза кога заминаваш.
Тъкмо ме хванахте, милейди.
Господарю Джордж, надявам се, че ще слушате, когато ме няма.
Не, няма да слуша.
Моля ви, не си отивайте.
Налага се, господарю Джордж,
но помнете, че винаги ще бъда ваш приятел, където и да съм.
Нали? Добро момче.
Благодаря.
Това е.
Елате. Довиждане, Бароу, желая ти късмет.
Довиждане, г-н Бароу.
Странно е като се замисля, че някога си падах по него.
Никога не си умеела да преценяваш хората в това отношение.
Съжалявам, че ви безпокоя.
Само наваксвам с писмата.
Закуската приключи ли? - Да.
Дошла съм, защото има нещо, което мисля, че трябва да узнаете
преди обявяването на годежа довечера.
Бърти знае ли, че си тук? - Не.
Но знае какво ще ми разкажеш?
Да. Той знае всичко.
Най-добре е да започваш.
Разбра ли къде е всичко? - Така мисля, сър Марк.
Винаги мога да попитам г-жа Дженкинс, ако сбъркам.
Прислужницата, Елси, ще дойде скоро. Тя може да помогне.
Това ли сме всички, сър Марк?
Г-жа Дженкинс, аз и Елси?
Да. Това да не ти е 1850 година!?
Какво правиш? - Анди ми помага със свинарника.
Прасенцата ще се появят преди да се усетим,
трябва да отделя майките.
Кой още ти помага? - Само старият Джо, както винаги.
Наемам двама мъже за събиране на реколтата и за прасенцата,
от голяма помощ са ми мускулите на младеж,
при това безплатно.
Трябваше да кажеш, че ще идваш. Щях да дойда с теб.
Не исках отново да те притеснявам.
Той е чудесен момък.
Остарявам, Дейзи.
Надявах се да се преместиш при мен,
но поне на Анди мога да разчитам.
Все още го обмислям, кълна се.
Голяма стъпка е да се откажа от живота в къщата.
Няма да се наложи. Не и ако не искаш.
Имате ли още пирони? - Да, тук съм ги сложил.
Искате ли чаша чай?
Не се тревожете. Дейзи е дошла да разговаря с вас, не с мен,
добре ми е известно.
Какво е станало? Да не сте се скарали? - Не сме се скарали точно.
Просто не се спогодихме, не и така, както би му харесало.
Можеше да се справиш и по-зле.
Всички това ми повтарят.
Къде са те? - На разходка.
Знам, че знаеш.
Идит ми каза, че е идвала при теб сутринта. - Защо ти не ми каза?
Исках да те пощадя. - Така ли се нарича?
Щях да те държа на тъмно. Идит реши да проговори.
И това трябва да направи долните й разкрития приятни?
За мен историята отразява единствено нейната смелост, почтеност и лоялност,
и колко високо цени истината!
Сама мога да си правя изводи. - Не съм дете, майко.
Няма да търпя нареждания.
Бърти, предстои ти тежка задача.
Задача, на която малцина биха завидели, ако знаеха повече за нея.
Трябва ти съпруга със силен характер
и висок морал.
Напълно съм съгласен и съм я избрал подобаващо.
Но Идит е повредена стока.
Не, че не я харесвам, но сама се отказа от съревнованието
и още повече, го знае.
Радвам се, че не ти е неприятна, майко.
А сега смятам да сложим край.
Казаха, че сте дошли. - Помолих да предадат на лорд Мертън.
Той си почива.
Започвам да разбирам защо ми беше наредено да остана отвън.
Г-жо Кроули, свекърът ми умира. Остава му малко време.
Иска да го прекара със семейството си.
Толкова ли е трудно да го разберете? - Искам да го чуя от собствената му уста.
Невъзможно. Приятен ден.
Трябва да ги прибираме. Стана много късно. Бавачката ще се терзае. - Не.
Но мама ще се чуди къде сме. - Работя. - Аз също.
Точно така. Та ще започна да търся от утре.
Ще кажеш ли на Мери? - Още не. Ще й се стори странно.
Притежава по-голямо въображение, отколкото й признаваш. - Признавам й го,
но ние с теб сме външни хора.
По различен начин. - Може би.
Този път искам да изградя нещо без помощта им. Възразяваш ли?
Ще означава много за мен. - Не, благодарен съм ти.
Готов съм за тази възможност колкото и ти.
Хайде. - Хайде.
Предай на г-жа Потър, че г-жа Кроули ще остане за вечеря.
Няма да се преобличаме. - Не ме е грижа какво ще ям.
Глупости. Тя винаги готви за десетима.
Най-добре кажи на Спрат. - Ще го направя, милейди.
Ако успея да го открия. - Какво?
Напоследък е твърде зает. Така улисан, има твърде много работа.
Това пък какво беше? - В представите си Денкър е Саломе.
Нали разбираш, танцува кючек около своя Ирод - Спрат.
А сега, моля те, кажи ми повече. Наистина ли г-ца Грей те изхвърли?
Така и не ме покани да вляза. Но да.
Значи той е техен пленник.
Може би наистина иска да вижда само семейството си. - Нищо подобно!
Държат го под ключ.
След като ще умира, не бива да има други претенции към имението.
За това става дума. - Не мога да разбутам прислугата
и да изтичам горе в спалнята му. - Не виждам защо не.
Какво казваше покойния ми баща: "Щом разумът не надделее, приложи сила."
Виж само.
Винаги съм се надявал да ме подмине, но де такъв късмет?
Това си е.
О, заети сте. - Не. Какво има?
Ще приема предложението на г-н Доус за къщата.
Разбирам. Значи оставаме аз и един прислужник.
Помислил съм за това. Чудех се дали за семейни тържества
или за специални поводи мога да идвам.
Имам ливрея. Ще идвам пеша от селото.
Ливреята ви остава тук.
Много мило, г-н Моузли.
Г-н Карсън ще ви бъде много признателен, когато дойде на себе си.
Благодаря ви. Знаете ли кога напускате?
Зависи дали искате да отработя предизвестието си. - Няма нужда.
По-добре да свиквам. - Ще пренеса вещите си постепенно
и ще се изнеса след около седмица.
Ще ви уведомя кога.
Г-н Карсън, добре ли сте?
Не съм бил по-добре.
Защо му отговори, че не си бил по-добре?
Значи сега трябва да разкажа личните си дела на целия свят.
И кога не съм бил на себе си?
"Ливреята ви остава тук." Тебе питам.
Останахме само с Андрю,
а аз съм повече от безполезен.
Не можех да живея тук и да виждам майка ти всеки ден,
да я гледам как си играе с Мериголд, но да го пазя в тайна.
Просто не можех. - Не си е играла много с мен. Няма значение.
Извинете ме.
Всички разкрихме картите си, а сега трябва да ги изиграем.
Беше ли необходимо? - За мен беше.
Радвам се, че си го сторила. Много се гордея се с теб.
Ето я, идва. Сложете си усмивките.
Графът и графинята на Лисбърн.
Не мисля да си взимам сирене. Ами ти, скъпа?
Не. - Не?
Тогава да минем отатък.
Сега ли е моментът? - Какъв момент?
Милорди, дами и господа... - Мога ли да кажа няколко думи?
Редно е като майка да ви благодаря за проявената добрина към сина ми,
подкрепяйки го тази вечер.
Промяната в живота му носи огромна отговорност,
но и за двама ни е утеха да знаем,
че сме заобиколени от приятели.
Пия за всички ви.
А сега е мой ред да направя лично изявление.
Имам трудна задача... - Съветвам ви да говорите,
иначе ще го загубите завинаги.
Нека аз направя това щастливо обявление.
Синът ми е сгоден за чудесната лейди Идит Кроули,
която е тук тази вечер с родителите си.
Нека да пием за тяхно здраве.
За Идит и Бърти!
Анди е от голяма помощ на г-н Мейсън.
Така е. Превързан е към него.
Може да си привързан към някого и без да се трудиш толкова усърдно.
Радвам се, че го казваш. - Не, че искам да кажа нещо.
Значи това е твоята версия и ще се придържаш към нея.
Здравейте. Какво мога да направя за вас?
Само наминах да пожелая лека нощ. Тръгваме.
Към безгрижното любовно гнездо.
Надявам се. - Любовно гнездо е, да.
Но ничий живот не е безгрижен.
Лека нощ.
Обрат като по книгите!
И не ти е подсказала какво предстои?
Не ми е проговорила от сутринта.
Нямам нищо против да призная, че съм удивена.
Радостна, но удивена.
Боя се, че критиките са по мой адрес.
Съвсем не.
Надявам се, че няма да съжалявате. - Да отхвърля снаха,
която освен че има родословие и ум
е безупречно честна?
Чаках някой да го проумее.
Беше готова да жертва
изтъкнато обществено положение, да не говорим за щастието си,
вместо да го придобие чрез измама. Достойна е за похвала.
Напълно.
Не го ли казвате само, за да избегнете кавгата с Бърти?
И това отчасти, но имах ден да го обмисля.
Вярвам, че е възможно да постигнем успех.
Чудесно.
Хубаво. Значи всичко е уредено.
Има още нещо.
Какво има? - Няма ли най-сетне да ме целунеш?
Някой каза ли на лорд Мертън, че сме тук?
Определено не са. Нито ще го сторят.
Вече нямате нужда от г-жа Кроули, за да се отървете от него?
Няма да ви се наложи да чакате дълго.
А докато чака горе в сянката на смъртта, прави каквото му наредите.
Защо да нарушаваме покоя му?
Дочух гласа на лейди Грантъм.
Не мога да повярвам.
Защо никой не ми каза, че са тук?
Защо е слязъл долу? - Завари ме неподготвен.
А ти защо не идваш? - Идвала е.
Но й е отказан достъп.
Какво? Вярно ли е? - Разбира се, че не.
Ето какво ще сторим. Ще се качим горе и ще говорим с камериера ти.
Той ще пренесе всичко необходимо у дома тази вечер.
Татко, всичко това е ненужно и неприятно.
Мога ли да предложа да...? - Не. Достатъчно ни разигравахте.
За в бъдеще аз ще се грижа за баща ви.
Няма ли да е по-добре за нас...? - Не!
Лари, обичам те като син, но не успях да те харесам.
Моля те, остави ме да изживея каквото е останало от живота ми!
Но това е твоят дом! - Вече не!
Вземи го и му се радвай.
Освен това, възнамерявам да се омъжа за него веднага щом е възможно.
Това е нелепо. Татко, г-жа Кроули иска
да ви отдели от сина и семейството ви
и да ви примами чрез женитба.
Какво ще кажете?
Чудесно.
А кой може да оспори това?
Благодаря, Моузли.
Значи посещението ви беше триумф? - Така беше.
Кога е сватбата? - Помислихме, че ще е забавно да е по Коледа.
Може би на Нова година, докато има украса. - Добро хрумване.
Така ще се събудите през Новата година в новия си живот.
Мери.
Знам, че ти уреди всичко, като позвъни на Бърти и леля Розамънд.
Не бях убедена, че сте приключили.
Но защо го стори? - Заради нещо, което каза баба.
Че ще е голяма загуба и за двама ви.
Ти си такъв парадокс.
Години наред ме правиш нещастна, а после ми връщаш живота.
Една кръв сме, няма отърване.
Затова нека се опитаме да се справяме по-добре в бъдеще.
Значи лейди Идит ще стане маркиза.
Което почти компенсира това, че лейди Мери не стана херцогиня.
Чуй се само, Беки Шарп!
Отидоха да вечерят, негово благородие иска да си легне рано.
Не го виня. И аз няма да имам нищо против.
Така и не ти благодарих както трябва за труда ти във фермата.
Няма нужда. Направих го за г-н Мейсън.
Както и да е, много съм ти благодарна.
Знам, че не ме харесваш, Дейзи, не както аз те харесвам.
Да не се преструваме. Да сме искрени. - Анди!
Не ми казвай, вече не проявява интерес, затова ти го харесваш.
Не съвсем. - Но съм близо, обзалагам се.
Докато те нямаше... - Решил си да приемеш предложението на г-н Доус.
Знаех, че така ще стане и се радвам.
Няма да губим връзка. Често ще идвам тук.
Няма да загубим връзка. Можеш да си сигурен.
Имаме три месеца до сватбата, за да я планираме и не искам грешки.
Хората не искат да правят грешки, г-жо Патмор, те просто се случват.
Мисля, че нейно благородие имаше предвид тези. - Много добре.
Карсън! - Лейди Роуз. Радвам се да ви видя.
Г-н Олдридж. - Здравей, Карсън. - Здравейте.
Роуз! Атикъс! Очаквахме ви поне след около час! - Кора.
Екипажът се справи много бързо със свалянето на багажа.
Даже си помислих, че с нетърпение чакат да се отърват от нас. Мери.
Здравей, Хенри, как си? Радвам се да те видя.
А къде е бебето? Боя се, че не я взехме.
Бавачката не ни позволи. - А бавачката трябва да се слуша.
Винаги са такива тирани.
Все повтаряше за болестите по корабите
и всички вируси, които ще донесе от Англия.
Но е пропуснала Коледата с вас. - Знам.
Горкият капитан положи толкова усилия със знаменца и коледни дръвчета,
но аз плаках по целия път.
Нямаше да разбере дали е Коледа или вторник. - Колко мъжко изказване.
Тя е само на три месеца. - Но е толкова умна за тримесечна!
Имам купища снимки. Къде е татко? Умирам да го видя.
Надяваше се да дойде за вечеря, но се обади, че малко ще закъснее.
Знаеш ли колко се вълнува, че ще държи реч? - Както и аз.
Скъпа Роуз, колко е хубаво да те видя. - И аз теб.
И Атикъс.
Колко хитро от негова страна да си вземе почивка?
Всъщност има много работа в Лондон,
но се преструваме, че сме дошли само за забавление.
Да започнем забавленията с чай в библиотеката. Карсън? - Милейди.
След малко. Ще изтичам да поздравя прислугата.
Знам, че вече е съпруга и майка, но на мен ми изглежда непроменена.
Това показва обичта ти. - Или слабостта ми.
Да влизаме.
Красива е. - Също като баща си.
Казва се Виктория, нали, милейди? - Да, Виктория Рейчъл
на майката на г-н Олдридж и Кора на лейди Грантъм.
А не Сюзън на собствената ви майка?
Не.
Не очаквах да те видя, Моузли.
Лейди Мери ми писа, че вече си учител. - Да, милейди,
но понеже са празниците още съм тук до сватбения ден.
Надявам се Карсън да го оценява.
Анна! Виж се само!
Кога е събитието? - След десетина дни, милейди.
Не ти завиждам, но после е много забавно.
Това трябва да си повтаряш.
Бароу дойде ли за сватбата? - Беше поканен, милейди,
но не знам дали ще съумее да се измъкне.
Разбира се, има нова работа. - Която мрази.
Не преувеличавай! Просто е по-тихо, отколкото е свикнал.
Ти ми изглеждаш познат. - Анди, милейди. Горе съм Андрю.
Бях на сватбата ви, а после се отвори работа тук.
Влече го селския живот, нали, Анди?
Г-жо Патмор, да помоля ли лейди Мери за слезе и да сложи чайника?
Вече е сложен, г-н Карсън.
Какво правите? - Гледайте си работата.
Г-н Спрат, знам, че ме ненавиждате.
Че защо да ви ненавиждам? - Защото съм интересна, екзотична,
привлекателна. - Боже, по-зле е отколкото си мислех.
Винаги ли се затруднявате да разгра- ничите действителност от измислица?
Така се случи, г-н Спрат, че много уважавам истината,
за разлика от вас.
За разлика от мен?
Знам мръсната ви малка тайна. Чудя се нейно благородие какво ли
ще си помисли за двуличния ви живот.
Моля? - Иконом денем, автор нощем.
Като д-р Джекил и г-н Хайд.
Кога разбрахте? - При посещението на лейди Идит.
Защо не сте го споменавали през многото седмици оттогава?
Защото си помислих да ви пощадя, но тонът ви не ми харесва.
И какво ще правите?
Това ще знам аз, а вие ще разберете.
Толкова се зарадвах да чуя за теб и лорд Мертън. - Благодаря.
Надявам се, че съм написала достатъчно за сватбения ни подарък,
беше много мило. Книгите са любими на Дики.
Защо не е тук тази вечер? - Искаше, но се тревожа да не се преумори.
Той не е добре.
Казвам го, но колкото и да е странно, е в цветущо здраве.
Със сигурност ще дойде на сватбата.
Съжалява ли, че остави Кавенам на Лари? - Не.
Нека той и Амилия да се въргалят в разкош.
Дано им се отрази добре. Ние сме щастливи както сме си.
Трябва да ръководя среща на болницата утре следобед.
Добре. - Какъв вид среща?
Каним обществото, финансовите ни спомоществователи,
както и обикновените хора. Важно е да разберат какво правим.
В деня преди сватбата на Идит? - Ще продължи най-много два часа.
Ще помогнем, Атикъс и аз. - Не става дума за това.
А за какво става дума? - Том, Мери и аз
също имаме работа утре в Йорк.
Мога да се справя. Само цветята останаха, а те вече са избрани.
Кора, няма ли да искаш да си тук? - Откажи се, Робърт.
Що за работа е тази?
Ще видиш.
Карсън, може ли още малко кларет?
Андрю? - Съвсем наблизо е.
Андрю ще ви налее, милорд.
Не е ли вълнуващо? Беше по всички вестници, дори в Ню Йорк.
"Лейди Идит и нейният маркиз-милионер".
Не беше, когато ми предложи за първи път.
Но беше, когато прие предложението му.
Сър Марк, искам да ви напомня, че няма да ме има на Нова година.
Г-жа Дженкинс ще ви поднесе чая.
Готвачката? Ще донесе чая в гостната?
Лейди Стайлс каза, че разрешава, само този път.
Заповядай. - Благодаря.
Съжалявам, не можах да се измъкна.
Скъпа, изглеждаш чудесно.
А ти изглеждаш гладен. Да ти донесат нещо на поднос?
Не, благодаря. Вечерях във влака.
Надявам се не си разочарована, че ще пропусна цветята.
Не. Татко ненавижда часовете, които прекарваш в болницата.
Часове, които не отделям за него.
Сигурна съм, че е несъзнателно.
Мъжете постъпват несъзнателно през повечето време.
Мисля, че трябваше да изчакаме до след сватбата. - Не.
Така тя още повече ще се наслаждава на сватбата.
За какво говорите? - Ще ставам нов човек.
Аз също.
Харесвам старите ви версии.
Не мислиш ли, че поведението на Карсън на вечеря беше странно?
От доста време не е на себе си.
Дали да не слезем долу и да видим за какво става дума?
Няма лечение, няма лек.
Съжалявам, че лейди Мери е решила да ви тревожи, милорд.
Не го е решила. Бях озадачен от тази работа на вечеря.
Разбирам. Вероятно така е най-добре,
защото явно нямам друга възможност, освен да подам оставката си.
Какво? Не го мислиш.
Милорд, не мога да остана, ако не мога да върша задълженията си.
Трябваше да съм по-откровен с вас, милейди.
Не знаех, че сте тук. - Моля, влезте, г-жо Хюс,
и влейте малко разум у съпруга си.
Значи ви е казал, милорд.
След като мине сватбата, ще пусна обява
и ще проведа предварителните интервюта лично.
Не бих могъл да предам този дом и това семейство
в ръце, на които нямам доверие.
Много е драстично.
Но ще останеш част от живота ни, Карсън?
Ще останеш в имението. Ще държиш нещата под око,
ще помагаш с големите събития и т.н.?
Бих искал да кажа "да", милейди,
ала се съмнявам, че новият иконом ще приеме работата
при подобни условия. Аз не бих.
Дики?
Какво правиш в болницата? - Чувствам се като глупак.
Хвана ме. - Не отговори на въпроса ми.
Ами, работата е там, че живея като инвалид.
Но не се чувствам като инвалид.
Грижите ти за мен бяха чудесни.
Но досега трябваше съвсем да съм отпаднал, а не съм.
Защо не си ми го споменал?
Не исках да се надяваш напразно.
Какво каза д-р Кларксън? - Ще направи нови изследвания
преди сватбата, но според него е твърде невероятно лондончаните да са сгрешили.
Практика на ул. "Харли" не гарантира съвършенство.
Подредихме цветята, а Брок ще се върне на сутринта,
за да подмени увехналите. - Браво.
Къде е отседнал Бърти? - У майка си, в замъка Хауърд.
Трябваше да го поканим на вечеря. - Не е на късмет, няма да рискуваме.
Къде е Кора? - Отиде в проклетата болница.
Защо не искаш да ходи там? - Възползват се от добротата й.
Но на нея й харесва. - Затова успяват да се възползват.
Какво правят Том и Хенри? Изглеждат много потайни.
Робърт, ще ме закараш ли до селото, ако те помоля?
Веднага? - Аз ще го сторя, ако ми заемеш кола.
Не, трябва да е Робърт. Няма да отнеме много време.
Ще се върнем преди чая.
Щом настояваш. - Боя се, че настоявам.
Иска ми се просто да ми кажеш. - Не, изненада е.
Мразя изненадите. - И без това стигнахме.
И какво виждам? - Не е ли очевидно?
"Автомобили Толбът и Брансън".
Прилича на действащо предприятие. - Такова е.
Истински бизнес, макар че изложените автомобили са единствената ни стока,
скоро ще докараме още.
И как ще функционира?
Засега ще разпределям времето си между имението и тук.
Хенри ще е на пълен работен ден. - Колите пак ще са част от живота ми,
но не състезанията, а ние ще изградим собствен бизнес.
Което означава, че ще си търговец на коли втора употреба.
Ще бъдем, щом продадем някоя.
Мери, сега не е време да снобееш.
Ще основем търговско предприятие за нови коли,
а след време ще започнем производство.
Няма нищо лошо да си омъжена за г-н Ролс и г-н Ройс.
Дали не сбърках? Срамуваш ли се от мен?
От нас?
Да не си се побъркал? - Защо?
Толкова съм горда.
Слава богу!
Повече няма да те моля за нищо, кълна се.
Напротив, и ще го получиш.
Какво? Сигурна ли си?
Съвсем сигурна, но не бива да казваме никому.
Не искам да развалям мига на Идит. - Което само по себе си
е предвесник за щастливи бъднини.
Защо сме тук?
Има ли някакви други въпроси?
Новата застраховка отменя ли предишната?
Не. Всички налични споразумения ще бъдат спазени в тяхната цялост.
Имате думата ми.
Д-р Кларксън ще...? - Мод, не губи времето на нейно благородие.
Затова съм тук. Госпожице?
Д-р Кларксън ще се премести ли в Йорк? - Не се тревожете.
Той ще остане тук, за да се грижи за вас.
Искам да ви уверя,
че нищо няма да се промени от днес за утре.
Както всички знаете, това не се случва в нашата болница!
Какво има?
Спомних си я как ръководеше къщата, докато беше санаториум
по време на войната.
Още ли мислиш, че се възползват от нея?
Ако искаш да я задържиш, Робърт, трябва да я пуснеш.
Не съм много добър с тези американски лозунги.
Тогава забрави лозунга, но чуй това.
Имаш чудесен брак, а с моите родители, би трябвало да знам.
Не го съсипвай, като я караш да избира.
Моля те.
Кафето готово ли е?
Какво ще облечете утре? - Не знам.
Някоя от неделните ми рокли. - Нямам нищо прилично.
Сигурна съм, че не е вярно, така или иначе ще сме от края.
Знам, но искам да изглеждам добре.
Не беше ли прекрасна косата на лейди Роуз вчера?
Така гладка и изискана. - И ти имаш хубава коса.
Защо не опиташ с нова прическа, щом не ти харесва?
Имате ли нещо против да се кача малко по-рано?
Колко малко? - Ами сега,
докато още са долу. - Това какво общо има?
Върви! Но те предупреждавам, че ще има за миене на сутринта.
Дейзи, какво правиш тук горе? - Само ще взема нещо.
Тревожа се за г-н Спрат.
Изглежда се труди от зори до здрач,
много се преуморява.
Не звучи като Спрат, когото познавам. - Съгласна съм.
Промени се, откакто пое новата си работа.
Отговорният иконом, сериозен и дискретен, се изпари,
а на негово място се появи журналистът,
който ръси тайните на всички, които познава.
Спрат работи като журналист?
Съжалявам, милейди, мислех, че знаете.
Никога не ми е идвало наум, че е поел длъжността
преди да е получил вашето разрешение.
Знаеш ли кое издание го е наело?
Да, милейди, на лейди Идит.
Нейното списание. Всъщност, имам негов брой тук.
Отворено на правилната страница.
Колко удобно.
Божичко, чувствам се отговорна.
Може би трябваше да си държа езика зад зъбите.
Но истината ще излезе наяве.
Винаги.
Моля ви, не бъдете твърде сурова, когато му връчите предизвестието.
Моля ви, заради него, не бъдете твърде сурова.
А защо да му връчвам предизвестие, Денкър?
Защо изобщо да го правя?
Вдигни си краката, ще стоиш през остатъка от деня.
И аз това й повтарям.
Къде беше? Имаме много за вършене,
ако искаме да стигнем в църквата навреме.
Няма да ходя. - За какво говориш?
За сватбата. Нямам какво да облека, а и никой не го е грижа дали ще ходя.
Ще остана да наглеждам храната. - Пълни глупости!
Това е защото Анди не проявява интерес. - Какво?
Анди я отряза. - Не е вярно.
Защо си сложила шапката си така? - Как?
Смъкнала си я надолу, над ушите. Какво има?
Нищо.
Свали я. - Няма.
Дейзи, веднага я свали.
Какво си струвала?
О, Дейзи!
Остави я. Ще поговоря с нея по-късно.
Можеш да се смееш, но заради теб се е направила на глупачка.
Но тя не дава пет пари за мен!
Нищо чудно, че си сам, момко.
Изобщо не познаваш жените.
Не вярвам, че това се случва. Поне не на мен.
Децата готови ли са? - Помолих Бакстър да провери.
Говорих с г-жа Пелам и ще заведа Мериголд в Бранкастър,
за да е там, когато се върнете от медения месец.
Бавачката приготвя децата в момента. - Трябва да се преобличаме.
Не знаех, че трябва да я разресваш, докато я издухваш.
Трябваше да попиташ. - Нямаше да ми го заемеш.
Иска ми се да седнеш. - Почти привърших.
Как изглеждам?
Като Клара Боу.
Не се разнежвай.
Анди, ще ми помогнеш ли да вдигна чаршафа? - Аз ще го сторя.
Недей да се суетиш. - Искам да се суетя.
Аз ще го направя.
Благодаря.
Дейзи, мисля, че не вървим в крак.
Не знам какво имаш предвид.
Ако е така, ще го оставим.
Но ако не е, нека вече да вървим в крак.
Ново бебе, нов бизнес.
Трябва да съм бил толкова щастлив, но не си спомням кога.
Честно?! Напомни ми никога да не ти споделям тайна.
Не винаги смятахме, че за Идит краят ще е щастлив.
Много рискуват, но с малко късмет ще са достатъчно щастливи.
Което е английската версия за щастлив край.
Какво прави англичаните такива каквито сме?
Не знам. Мненията се различават.
Някои казват, че е заради историята, но аз мисля, че е от времето.
Ето тук сте, г-це Едмъндс.
Не е ли твърде напред? - Определено не е.
Вие й спасихте живота.
Радвам се, че не ме обвиняват, че съм я насърчила да работи.
Тук харесваме силните жени. - Наистина ли?
Уверявам ви, че много ги харесваме.
След малко ще се наложи да се преместя,
но исках да ви кажа преди службата.
Получих резултатите. - Той няма анемия.
Не, има анемия. - Няма да ви засрамим с припадъци.
Все пак не е голяма изненада. - Простете, имате анемия,
но не е злокачествена. - Какво?
Има желязодефицитна анемия и нисък хемоглобин.
Значи няма да умра.
Налага се да се грижите за себе си, но не,
няма да умрете. Поне не от това.
Извинете ме.
Значи успяхте да се измъкнете. - Не се тревожете,
каторгата очаква моето завръщане.
Как върви? Как се спогаждате с всички?
Няма много народ, с който да се спогаждам.
Не ви ли харесва повече, вместо да воювате с целия свят?
Предполагам.
Какво има? - Малко е горещо тук.
Прелестна си.
О, татко.
Мислеше ли, че някога ще дойде този ден?
Не съм сигурен.
Може би.
Винаги си ме изненадвала.
Али никой не може да планира блестящ брак.
Обожавам го. Разбираш ли?
Нека се почувствам малко горд.
В крайна сметка ще се успокоя.
Щом си горд с мен, моля те, гордей се колкото искаш
за колкото искаш време.
Иска ми се да кажа, че съм имала пред- чувствие при срещата ни в Бранкастър,
но не мисля. - Аз определено нямах.
Странно. В първия момент едва се познаваме,
а в следващия - сме роднини.
Готов ли си?
Не може ли да кажем на родителите ти?
Щом Идит замине на меден месец, може да кажем на целият свят.
И ще бъдете най-добри приятелки? - Толкова си сантиментален.
Ще бъдете ли?
Не бери грижа. Сестри сме, а сестрите си имат тайни.
Скъпи вклюбени, събрали сме се тук днес пред божия взор
и пред това множество,
да съберем заедно този мъж и тази жена в свещен брачен съюз,
почтен съюз, установен от бога,
по времето, когато човек е бил невинен, ето защо не бива
да се предприема необмислено, нито някой да се отнася към него
безразсъдно, лековато или произволно,
а с благоговение, дискретно, съзнателно, сериозно
и богобоязливо.
Ако някой знае причина
тези двама души да не могат законно да бъдат обвързани,
нека говори сега или да замълчи завинаги.
Последното птиче отлетя.
Нелогично е, но чувствам огромна заслуга,
макар че бог знае, нямам почти нищо общо.
Все пак е добре свършена работа.
Да ти разкажа ли за друга добре свършена работа?
Твоята работа в болницата.
Откъде ти хрумна?
Идвах на срещата вчера, Роуз ме накара да я заведа.
Трябваше да се обадиш.
Бях твърде зает да наблюдавам и знаеш ли?
Бях много горд с теб.
Не го казвай, ако не го мислиш. - Мисля го.
Ти си жена с качества
и имам късмета да те нарека своя съпруга.
Значи не трябва да се отказвам? - И без това нямаше да се откажеш.
Вероятно не!
Но е много по-сладко, щом имам одобрението ти.
Тези са за шведската маса.
Занеси ги.
Не са готови. Върни ги обратно във фурната, но ги наблюдавай,
Не, това не го слагай още.
Ще ми дадете ли от слабителните соли? - Налага ли се? Болна ли си?
Малко неразположена, нищо сериозно.
Виждам, че сте под пара. Но службата беше прекрасна,
а лейди Идит е омъжена. Алилуя!
И с г-ца Мериголд на път за замъка Бранкастър,
бъдещето изглежда светло. - Колкото по-малко приказки, толкова по-добре.
Дали ще й кажат някога, чудя се? - Предполагам, когато е готова.
Ще ми се да беше седнала. - След малко.
Искам само да прибера сешоара горе.
Ще ви оставя.
Реших да се преместя във фермата. - Няма да съжаляваш.
Решила съм много неща.
Но няма да ти кажа всичките сега.
Анди, занеси го горе!
Ще ми налеете ли още чаши?
Не мога да налея проклетото нещо!
Карсън, добре ли си?
Извинете ме, милорд. - Не ставай глупав.
Мога да наливам вместо теб. - Не, аз ще го сторя, сър.
Г-н Бароу, вие сте гост.
Ще се радвам да помогна, г-н Карсън.
Карсън, знам решението.
Ти и г-жа Хюс ще останете в къщата.
Защо да не помолим г-н Бароу да стане новия иконом?
Карсън, възрастният деец, ще направлява нещата както винаги.
Какво мислиш, Карсън? Ще получаваш пенсия от имението.
Едва ли ще кажеш, че Бароу не е достатъчно опитен.
Няма, милейди. Аз съм го обучил.
Е, Бароу? Искаш ли да станеш иконом?
Несъмнено, милейди.
Значи е уредено.
Бароу ще започне в Даунтън на дата, удачна и за двамата.
Не искам да ви насилвам, г-н Бароу.
А аз не искам да извивам ръцете ви, г-н Карсън.
Негово благородие намери решение.
Трябва да се радваме.
Извинете ме. - Да, сър.
Анна, надявам се, че не работиш.
Само ще прибера сешоара, милейди.
Събитието имаше голям успех.
Тази шапка е толкова тясна, че ме заболя главата.
Мислиш ли, че може да се разшири? - Нека опитам, милейди.
Боже мой!
А, водите ти изтекоха.
Няма нужда от паника.
Трябва да ида до вкъщи, нещата ми са там.
Не ставай смешна, ще облечеш една от нощниците ми.
Нека да те съблечем.
Изглежда ми нередно. - Какво значение има?
Бейтс!
- Г-н Толбът.
Ето те и теб. Най-добре побързай, макар че само бог знае
колко дълго ще продължи. - Не разбирам.
Съжалявам. Анна е в стаята на лейди Мери, а д-р Кларксън е при нея.
Боже мой!
Не може да ражда сега. - Няма голям избор.
В спалнята на лейди Мери? Как е възможно?
Спрат, Денкър ми разказа за твоята колонка.
Нямаше да спомена нищо,
но мислех, че нейно благородие вече знае.
Ако й повярвате, приемате всичко за чиста монета. Милейди...
В бъдеще ще се съветвам с теб относно облеклото си,
както и за развлеченията.
Кой да знае, че сме имали експерт в мазето?
Ами аз... - Дами и господа. - Шшт!
Речите.
Допуснахте грешка, г-це Денкър, в бързината да се отървете от мен.
Какво беше това? - Не обича да е предсказуема.
Братовчед съм на баща й...
Ако наистина го мислиш, Дейзи, с удоволствие ще вдигна тост!
Да, ще дойда във фермата.
Надявам се, че и с вас ще се виждаме повече, г-жо Патмор.
Не знам. - Мисля, че знаете.
Трябва да се качваме за речите.
За мен е огромно удоволствие да обсипя с благословии
красивата маркиза на Хексам.
Но първо искам да прочета телерамата от баба й,
многоуважаваната г-жа Левинсън.
"Съжалявам, че не мога да съм с вас.
И макар да се молим за онези, изложени на смъртна опасност в морето,
твърде стара съм, за да бъда сред тях. Бог да благослови и двамата ви, баба."
Донякъде ми е жал, че не е тук.
Донякъде.
Но не напълно.
Какъв прекрасен живот ще имаме!
Май наистина се случва!
За Идит и Бърти, булката и младоженеца.
За булката и младоженеца!
Дали да не занеса питие на Мери? - Смея да твърдя, че ще й трябва.
Прислужницата й ражда в спалнята й. Колко модерно!
Не е било планирно. - Чий живот е?
По-добре да се кача.
Едно и за мен.
Приятен е. Желая ви късмет с бизнеса.
Макар че няма да ви е нужен.
Всички се нуждаем от късмет, г-це Евънс.
Заминават! Тръгват!
Няма да го пропусна. Идвайте!
Ще се постарая да не ви разочаровам.
Просто го обичай, така няма да ме разочароваш.
Приятно изкарване, скъпа, не се тревожи за нищо.
Странно, чувствам се напълно, напълно щастлива.
Едва ли някога съм се чувствала така. - Така ще се чувстваш
отсега нататък.
Побързай, ще изпуснеш влака. - Хвърли го, иначе не е на късмет.
Готови?
Голяма късметлийка сте!
Поздравления. Приятно прекарване.
Благодаря, госпожице.
Довиждане.
Изглеждаш прекрасно, скъпа. Желая ти всичко най-добро. - Благодаря.
До скоро.
Довиждане!
Надявам се, че не си твърде нещастен как се развиха нещата.
Даунтън ще е съвсем различно място без теб начело.
Светът е различно място в сравнение с преди, милорд,
а абатство Даунтън трябва да се променя с него.
Увери се, че има достатъчно пиене долу тази нощ,
за посрещането на Новата година.
Мога ли да използвам възможността да пожелая на вас и на нейно благородие
най-честитата Нова година?
Никой не би могъл да се моли за щастието ви по-искрено от мен.
Много сме ти признателни, Карсън.
Надявам се, че го знаеш.
Много признателни.
За всичко.
Искам да продължа да работя, милейди, ако се справим с бебето.
Денем ще го гледаме тук, в детската стая.
Където своевременно ще бъде последван от младия Толбът.
После ще видим.
Дойдох да призова лейди Мери и г-н Толбът долу,
за да посрещнем заедно Новата година.
Това е за вас. - Благодаря ви, милорд, много мило.
Настана ли време вече?
Идит потегли ли благополучно? - Да, преди часове.
Това ли е новороденото? - Да, милейди.
Станах баща и имам син.
Имаме син, Джон.
Поздравления и на двама ви.
Толкова съжалявам, че съм тук.
Ще се махнем веднага щом тя е в състояние.
Не се тревожете за това. Трябва да слизаме. Честита Нова година!
Боя се, че мама ще го приеме за нетрадиционно.
Може би. Но знаеш ли какво мисля?
Колкото по-приспособими сме,
толкова по-голям е шансът да успеем. - Ще го сторим.
Имението е в сигурните ръце на Мери, Хенри и Том ще й помагат.
Идит се издигна от пепелта в огнището,
за да бъде целуната от своя приказен принц.
Какво повече бихме могли да искаме?
Дълъг и щастлив живот заедно, само ние двамата, да гледаме как растат децата.
Това е всичко, което искам. - И защо не?
Никога не знаем какво ще се случи, разбира се, кой знае?
Но бих казал, че изгледите са добри.
Бързо!
Вземете ги. Времето почти настъпи.
Беше необикновено...
Хубаво е, че остана, мамо.
Хубаво е, че ме покани, Кора.
Сега това е твоето кралство,
твоето село,
твоята болница.
Мисля, че ги управляваш много добре.
Честита Нова година! - Честита Нова година!
Честита Нова година на всички! - Честита Нова година!
Честита Нова година, Томас! - Честита Нова година!
Честита Нова година!
Животът ни ще стане различен. - Но можем да опитаме, Чарли,
аз определено ще го сторя.
Честита Нова година! - Честита Нова година, Елси!
Искате ли вино, г-жо Хюс? - Да, г-н Бароу, благодаря.
Честита Нова година! - И на вас, г-жо Хюс! - Благодаря, г-н Бароу.
Честита Нова година!
"Кой и кога ще измени
на старата любов?
На миналите златни дни
и старата любов?
За старата любов - докрай!
За миналите дни!
Ти чаша нежност ми подай
за миналите дни!"
Кара ме да се усмихвам, как всяка година пием за бъдещето
каквото и да ни донесе. - А за какво друго да пием?
Вървим напред към бъдещето, а не назад - към миналото.
Де да имахме избор!
"За старата любов - докрай!
За миналите дни!
Ти чаша нежност ми подай
за миналите дни!"