досега в "Хейвън"...
Без някой от семейство Колтън, не можем да идем в Празнината.
Дюк, аз съм Хейли Колтън.
Хейли.
Успях!
Време беше.
Дейв, спри!
Кроатон знае точно какво правим.
Сякаш може да вижда света ни чрез Дейв.
Ще хипнотизираме Дейв.
Ще го накараме да влезе в собственото си съзнание,
да изгоnи Кроатон и да го унищожи.
Последното парче от пъзела е в Празнината.
Бедата на Хейли ще ме отведе там.
Когато бях отвъд мъглата, имах видение,
в него Хейвън беше Адът на Земята,
и всичко беше защото ти си отишъл в Празнината
и не си се върнал.
Тогава се увери, че ще се върна.
- Да бе. - Уилям.
Мара ме изпрати.
Трябва ни нещо от старата Плевня.
Контролер.
Хейли, трябва да я държиш отворена.
Няма да се откажа от силата си.
Хейли, спри!
Нейтън!
Не!
О. Видях това.
Новините не са добри, Нейт.
На хората не им понася в Празнината.
Замаян си. Ставаш все по-слаб.
Това означава, че не ти остава много време.
Знаеш ли, ако ме освободиш,
тогава ще мога да ти помогна да преместиш това нещо.
Помисли си, детективе.
Имаш нужда от мен.
Не, нямам.
Наистина ли си мислиш, че просто можеш да ме оставиш тук?
Мара ще вземе контрол над тялото си и когато това стане,
тя ще заколи теб и всички, които обичаш.
Тя няма да се върне.
Мир.
Става ли?
Можем да се разберем за това по-късно
и да опитаме отново да се избием един друг,
но в момента, първо, трябва да се върнем в Хейвън.
Това е, което искаме.
Това е, което Мара и Одри искат,
но трябва да го направим заедно.
Отговорът отново е не.
А сега, млъкни.
Такъв глупак си!
Нямам представа как Мара не те е убила само с поглед,
и тя все още се опитва да превземе тялото на Одри,
защото тя ще разкъса плътта и костите и...
Достатъчно!
Не разбираш, нали?
Вече е само Одри.
Мара няма да се върне.
Мара е мъртва.
Хейли! Хейли!
Къде отиде тя?
Не знам. Тя може да минава през стените.
Но не може да създаде друга Пролука без пръстена ми,
така че знаем, че не се е скрила в Празнината.
Също знаем, че няма да ни помогне.
Защо смята, че Бедата ѝ си струва?
Все трябва да си има някакъв недостатък, нали?
Има.
Изключително опасно е да се използва.
Но ти я чу. Тя мисли, че Бедата ѝ е всичко, което има.
Да, ами, Хейли е всичко, което ние имаме.
Тя е единственият ни начин да изкараме Нейтън от Празнината.
- О, Боже мой. - Помогнете ми!
Хейли.
Синхронизация и корекции by btsix www.addic7ed.com 5х22 Въпрос на време
Наистина ли смяташ, че това ще подейства?
Не знам.
Последният път, в който се опитах да го хипнотизирам,
спомените ни бяха напълно заличени.
Трябва да има начин
Дейв да се разграничи от Кроатон.
Или, нещо повече,
да намери начин да убие Кроатон веднъж завинаги.
Дейв ще се опита да го убие?
Извинете.
- Чувам ви. - Ако ще правим това,
трябва да е бързо, преди Кроатон да намери начин да ни спре.
Добре.
Трябва да създадем пространство в съзнанието ти,
където ще можеш да се изправиш срещу него.
Какво пространство точно?
Е, ами, наричаме го, ами, "дворец на съзнанието".
Познато място, на което можеш да се чувстваш в безопасност.
Среда, която те определя като човек.
След като те хипнотизирам,
ако Кроатон наистина е част от съзнанието ти сега,
трябва да го намерим там.
И какво трябва да направя след това?
Да разбереш дали той има някакви слаби места,
какви са плановете му за Хейвън.
О, това ли е всичко?
Това е сериозно, Дейв.
Може да е последната ни възможност да те спасим.
Добре. Добре.
Но ако Кроатон ме чака
в "двореца на съзнанието" ми,
тогава ще поискам картечница когато отида там.
Две даже.
Нямаш контрол
над това, което можеш да вземеш с теб
или над това, което ще намериш там.
Ако намериш начин да го убиеш, направи го.
Добре тогава.
Да приключваме с това.
Отварянето на този портал ме изтощи.
Материализирах се прекалено рано.
Как ще ме измъкнете от тук, а?
Какво?
Решетките не са пронизали сърцето или дробовете ми, нали?
Иначе щях да съм мъртва.
Хейли...
решетките, които минават през теб,
са тези, които те предпазват от това да не кървиш.
Какво?
Те те поддържат жива.
Не, не, не. Грешиш. Не.
Съжалявам, Хейли, но тя не греши.
Ако те извадим...
Ако опитаме да те поместим дори с няколко инча...
Не... Само си приказваш.
Ядосан си ми, и се опитваш да ме изиграеш,
но няма да стане.
Няма да стана, разбираш ли?
Трябва да се успокоиш.
Дюк...
Добре, искам да се успокоиш.
Сега се връщам.
Къде отиваш?
Какво ще правиш?
Тя ще умре.
Няма какво да направим, за да го предотвратим.
Но ако тя успее да задържи Пролуката отворена достатъчно време,
за да може Нейтън да се върне...
Нека говоря с нея.
И така, хипнотизирала съм те и преди,
така че не би трябвало да отнеме много време.
Представи си твоят "дворец на съзнанието".
Място, на което се чувстваш силен и в безопасност.
В битката си с Кроатон,
представи си бойното ви поле.
Къде искаш да бъде?
Къде е твоята сила?
Някъде в съзнанието ти има такова място.
Ехо?
Кроатон?
Той тъкмо припадна.
И така, стана ли, Мади?
Мади!
Какво стана?
Очите и.
Тя сигурно е Засегната.
Кроатон и го е причинил.
Как? Кога?
Бяхме тук, а Дейв още е окован...
Какво по дяволите?
Той нямаше време да се освободи и да я убие.
Тя го приспа преди минутка.
Минали са 10 минути.
Били сме тук през цялото време, докато той я е убивал.
Просто не и спомняме.
Загубили сме време...
Знаеш ли какво?
Мисля, че ме заблуждаваш.
Тя не е мъртва.
Не може а е.
Одри не може да е жива без Мара.
Нямате друга Плевня.
Не сте могли да я убиете.
О, не сме го направили.
Майка и го направи.
Шарлот.
След като ти извади на показ Мара, тя беше в дълбока заблуда.
Използвахме Беда да разделим нея и Одри.
Беди, които могат да ни засегнат?
Тя винаги е искала това.
Най-накрая го получи.
Тогава се върна Шарлот.
Тя трябваше да направи избор.
Да избере Мара или Одри.
Тя избра Одри.
Да пробваме пак.
Ставаш все по-слаб.
Ще умреш тук.
И двамата ще умрем.
Защо да страдаме повече?
Защото ти си в шок.
Тялото ти отказва.
Най-накрая...
имам едно хубаво нещо.
Мога да направя всичко.
А сега...
Не искам да умра, Дюк.
Хейли.
Все още можеш да я използваш за добро.
Използвай бедата си за последно.
Помогни ни да отворим тази Пролука и да спасим Нейтън.
Помогни ми.
Да ти помогна?
Ти си този, който задейства Бедата ми,
и след това се опита да ме убиеш, и това беше преди...
Преди да ме забъркаш в цялата тази бъркотия!
Заради теб умирам.
Хейли, доведох те тук,
защото ти можеш да спасиш Хейвън.
Знам, че звучи нелепо,
но това е моята съдба. Нашата съдба.
Не ми пука за твоята съдба.
Ще умра тук,
и то заради теб,
така че можеш да си завреш съдбата отзад.
- Хейли... - Не.
Няма да ви помогна да отворите Пролука или каквото и да било друго.
Предпочитам да умра.
Кроатон не беше там.
Здравей, красавецо.
Може би съм сам тук...
Да.
Само аз.
Не. Не. Не. Не.
Какво по дяволите?
Кой е там?
Винс, не можем да поемем този риск!
Щях да те ударя.
Защо? Ние спорехме.
За какво?
Кучи син.
Губи ни се време. Отново.
Това е катастрофа.
От къде, по дяволите, се появи това?
Не знам. Може би сме се отбранявали?
Ако си се отбранявал с това, след това щеше да правиш е да местиш тялото ми.
Кроатон ни е направил нещо.
Но защо?
Защото Дейв е разбрал нещо.
Нещо, което Кроатон не иска да знаем.
Защо иначе ще ни трие спомените?
Но пистолета. Да не би Кроатон да се опитва да
ни накара да убием Дейв?
Какво знаеш, което аз не знам?
О, просто за всичко, наистина.
Това ли е, което си мисля?
Етер.
Това са елементи от Празнината в най-чиста форма.
Мара и аз преди ходехме на места като това, за да го събираме.
Тогава защо не го повика при теб?
Колкото и да е странно, първо трябва да имам малко от него в ръцете си.
След това мога да правя нещо с него.
О, тогава предполагам, че нямаш късмет.
Не, защото ти ще ми донесеш.
Защо да го правя?
Защото знам как ти и аз можем да преместим този камък.
Ще използвам етера, за да ти дам нова Беда.
Забрави.
Да, предполагах, че ще кажеш това.
Но там е работата...
Че това е единственият начин ти и аз да се измъкнем от тук.
Или ти давам нова Беда,
или и двамата умираме.
Значи, Хейли умира, но все пак не иска да ни помогне?
Не мога да кажа, че я обвинявам.
Но ще я накарам. Знам го.
Дюк, нямаме време.
Нейтън няма време.
Ще ме накараш да го кажа, нали?
Да кажеш кое?
Че има и друг начин това да приключи.
И на мен не ми харесва.
Но ако Хейли умре...
Ако ти убиеш Хейли и използваш проклятието на Крокър,
за да вземеш Бедата и, тогава ти можеш да отвориш Пролука.
Минавали сме по този път вече, ти и аз.
Заради такъв кошмар си тръгнах.
Дюк...
Ако съдбата ти е да спасиш Хейвън,
и това е начинът, по който трябва да го направиш?
Не.
Разбрах, че семейното проклятие на Крокър
е било създадено от Кроатон.
Разбираш ли? Да го използваме е точно това, което той иска от нас.
Ами ако нямаме друг избор?
Това момиче ще умре така или иначе.
Преди да умре, ще я накарам да ни помогне.
Това е моят избор.
Какво толкова, ще наклепам малко повече етер по тялото ти.
Какъв е проблема?
Кой знае какво ще ми направиш с това нещо?
Добре.
Отговори ми на това...
колко далеч си готов да стигнеш заради Одри?
Защото аз бих направил всичко за Мара.
И...тя би направила всичко за мен.
Грешиш.
Мара искаше да те върне,
но само защото не можа да намери скривалището ти с етер.
Ти знаеше къде е.
А тя не.
Това беше ти за нея.
А, дишаш трудно, а?
Нали? Не се чувстваш много добре?
Умираш.
да ти дам нова Беда е единственият начин
поне един от нас да се измъкне жив от тази адска дупка.
Кроатон?
Какво?
Не бих го направил ако бях на твое място, Дейв.
Това, което направиш тук, ще се отрази на тялото ти в истинския свят.
Кроатон...
Дойде тук, за да ме убиеш, Дейв.
Но ти си този, който е в опасност.
Знам всичко, което знаеш и ти.
Така че, кажи ми...
Защо да не те убия тук и сега?
Длъжник си ми.
Поне обяснение ми дължиш.
Защо?
Защо аз?
Ти си наполовина човек.
Единственият възможен приемник.
Не можех да напусна Празнината сам.
Имах нужда от теб.
През цялото време...
Мислех, че съм завлечен от Пролуките,
но явно ти си ме дърпал там.
Не можах да те задържа първият път,
но когато отвори вратата в онази пещера, аз бях готов.
Имах опора в теб,
когато порязах крака ти.
Съсипа живота ми!
Използва ме, за да убиваш хора!
Толкова много хора.
Страничен ефект.
Усвоявах Беди.
Пораснах достатъчно силен.
Достатъчно?
За какво?
За да напусна тялото ти.
Ще изляза от теб и ще вляза във вашия свят сам.
И това ще стане много скоро.
Но...ти си в тялото ми.
Това е съзнанието ми.
Значи още мога да те спра.
Не. Не можеш.
Но оценявам това, че беше мой приемник.
Ще те пощадя, Дейв,
но само ако си тръгнеш от тук.
Сега!
Прав си.
Това е единственият начин.
Върви сега.
Преди да застрелям и теб.
Не отново.
О, Боже мой. Щях ли да...
убия брат си?
Как е възможно...
Какво? Какво има?
От мен е.
Оставил съм съобщение за себе си, и тъкмо пристигна.
Трябва да ме застреляш, Винс.
Така е най-безопасно.
Винс, почакай.
Не изглежда редно.
Ами ако Кроатон иска да убием Дейв?
Не, почакай!
Знаеше, че той отново ще ни изтрие спомените.
Затова си го записал.
Поне сега знаем какво е ставало.
Кроатон се е опитал да ни накара да убием Дейв.
Изтривал е спомените ни всеки път, когато сме го хващали.
Но какво става там?
Не знам.
Но, в крайна сметка, или ще го убием...
или ще се избием един друг.
Хайде.
Кроатон.
Знаем, че си ти.
Какво? Не.
Аз съм.
Дейв е.
От къде можем да сме сигурни?
Две думи...
Опра Уинфри.
Да. Той е, добре.
Слава на Бога, че се върна.
Докато беше там,
Кроатон беше превзел тялото ти.
Той уби Мади.
И ни изтрива спомените отново и отново.
Изтрил ви е спомените?
Мисли, че се е опитвал да ни накара да те убием.
Но той ми каза, че аз не трябва да умирам.
Какво? Наистина ли си говорил с Кроатон?
- Да. - Какво още ти каза?
Ужасни неща.
Ще напусне тялото ми всеки момент и ще бъде свободен.
Тук, в Хейвън.
Дейв.
Когато го направи, ти ще...
Не. Той ми каза, че ще живея.
Мисля, че ме харесва.
Тогава защо е искал от нас да те убием?
Какво още ти каза?
Как изобщо ще върна тук?
Той настоя да си тръгна.
Каза ми: "събуди се и се махни."
Може да съм бил малко самонадеян в "двореца на съзнанието" ми,
но...
Това е.
Затова той е искал да ме убиете.
Ка...за какво по дяволите говориш?
Мисля, че Кроатон е искал да ме разкара от "двореца на съзнанието",
като ме измами.
Мисля, че всъщност
той се страхува, че там аз мога да направя нещо.
Добре. И можеш ли да го нараниш?
Може би. Имаше разни неща там...
Там... имаше мъгла,
дърво,
и купчина... часовници.
Два пъти ги видях да се рестартират.
Трябва да е било когато спомените ви са били изтрити.
Значи мислиш, че тези часовници представляват способността му
да трие спомените ни?
Да, така мисля. И може би...
Момчета.
Мога да се върна в "Двореца на съзнанието ми" и да унищожа часовниците.
Мога да унищожа способността на Кроатон да трие спомени!
Знам, че нямам много време.
Тогава го използвай.
Все още можеш да сториш нещо добро, за да ни помогнеш.
Мислих за това, което каза.
Относно съдбата ти.
Забрави какво казах.
- Избираме собствената си съдба? - Нали?
Да. Хейли...
Ти ме предупреди за това.
Нали?
Когато ме научи как да използвам Бедата си, ми каза и това.
Просто не те слушах.
Казах ти за майка ти.
Тя умря, наполовина заклещена в порта като тази.
Предава се в семейството, а?
Не можеш да избягаш от съдбата си, нали?
Не, предполагам, че не можеш.
Съжалявам, Хейли.
Аз те въвлякох в това...
и аз трябва да те изкарам.
Дюк...
Съжалявам.
Ти беше права.
Върнах се тук, мислейки си, че мога
да избирам собствената си съдба.
Но тя така или иначе щеше да умре в тази ограда,
и аз така или иначе трябваше да я убия.
Може би аз съм този, който трябва да спаси Хейвън.
Но се оказва, че ще трябва да приема това, което ще направя.
Аз съм Крокър.
А съдбата е кучка.
Времето изтича. Не можеш да се пребориш.
Когато умреш, а ти ще умреш,
няма да се събудиш.
Вземи етера докато все още можеш.
Нека ти дам Беда.
Имаш ли друг изход от тук, за който аз да не знам?
Постъпваш правилно.
Не ти трябва много.
Тези неща са силни.
Ако умра...
или ако ти ме убиеш с това...
просто моля те.
Занеси този кристал на Одри.
Тя има нужда от него, за да премахне Бедите и да победи Кроатон.
Разбира се.
Направи го.
Аа.
Какво искаш?
да го пречупиш или да го убиеш?
Чудя се.
Какво би направила Мара?
Е, изглежда че все пак, ще се измъкна от тук.
Счупи му врата и след това разчисти Пролуката.
Почакай!
Това нещо е слугата ти, нали?
Това ли е всичко, което искаш?
Това беше ти за Мара.
Само защото Мара се нуждаеше от етера,
не означава, че тя не ме е обичала.
Е, тя те използваше докато не се появи нещо по-добро.
И след като се появи, тя веднага скочи на него.
Буквално.
За какво говориш?
Дюк Крокър.
Лъжеш.
Не. Тя спа с него.
След това тя го беляза с етер и го превърна в бомба с Беди,
която зарази целият град като се взриви.
Е, това звучи като нещо, което тя би направила.
Но Дюк Крокър?
Наистина ли?
Трябва да те убия само защото ме накара да си представя това.
Затова тя не се върна за теб.
Защото нямаше нужда от теб. Имаше него.
И ето те тук, все още залагаш на нея,
въпреки че на нея никога не и е пукало за теб.
Добре, вземи този пръстен и отвори Пролука.
Както можеш.
Но Одри...
Ако Нейтън не се върне, трябва да ми обещаеш,
че няма да идеш там да го търсиш.
Дюк...
Не мога.
Одри, чуй ме.
Видях какво се случва с Хейвън,
заради това, че Нейтън не се е върнал.
Можеш ли да си представиш как ще изглежда бъдещето
ако и ти също изчезнеш?
Той е там, от другата страна на тази Пролука,
и когато я отвориш, той ще си дойде у дома.
Добре.
Хайде.
Спри.
Премести камъка.
Ако кажеш на някого за това...
Давай.
Какво? Какво правиш?
Спасявам ти живота.
Сега се махай от тук, преди да съм размислил.
- Защо? - Не знам.
Предполагам, че и двамата сме заслепени от любов.
И ти беше прав.
Винаги съм знаел, че я обичам повече.
Просто не съм мислел, че това има значение.
Още можеш да ме убиеш.
Не ме изкушавай.
Това би искала Мара.
Сега върви.
Изчезвай.
От къде взе това?
Това е един от трите пръстена от твоя свят, нали?
Позволява на твоя вид да пътува между световете.
Не знам колко щастливи ще бъдат те да те видят,
но ти също вече не принадлежиш на това място.
Кроатон...
Той наистина ще убие всички в Хейвън.
Не трябваше да се връщаш.
Нейтън!
Ти се върна.
Доста добър съм в това.
Отне доста време.
По-добре късно, отколкото никога.
Къде е Хейли?
Кроатон ще напусне тялото ми всеки момент.
Трябва да направя това веднага, докато той все още е вътре.
Не. Няма начин.
Да се връщаш там е прекалено опасно.
Той знае, че сме след него.
Хей, Дейв. Какво ще правим?
Не!
Дуайт...
Може ли да ни оставиш насаме с брат ми за момент?
Винсент. Ще го направя.
По-глупав си от обикновено.
Този "дворец на съзнанието" беше моя идея
и то ужасна.
Връщам си думите назад.
Нека просто изчакаме Кроатон да излезе на бял свят.
Не искаш да пострадаш, а и ние ще се съберем всички
и ще измислим нещо друго, което да опитаме.
Просто губим време.
Той може да направи всичко.
Може да ни измами както си поиска
и след това да изтрие спомените ни, така че дори да не си спомняме.
Почти те накара да ме убиеш, за Бога.
Виж...
Не мога да го убия.
Но ако мога да отнема тази му способност,
ще мога да ви осигуря шанс да го победите.
Дейв, моля те.
Не, трябва да направя това.
Сега донеси онова чудо на Мади.
Приспи ме отново.
Като твой по-голям брат, ти заповядвам да се върнеш.
Чу ли ме?
Разбрано, бате.
Не мога да ти позволя да получиш цялата забава.
Мм.
Здравей, Кроатон.
Където и да си.
Обзалагам се, че си се надявал да съм изчезнал.
Мразя ирландското сбогуване.
Знаеш ли какво наистина ми е като буца в гърлото?
Това, че уби приятелите ми.
Тормозеше града ми.
Не.
А това, че се всели в мен без дори да попиташ.
Къде са ти обноските?
Чудовищата тези дни.
Знам какво правиш, Дейв.
Но грешиш.
Чупенето на няколко часовника не може да ме нарани.
Защо тогава ти пука?
Искаш да бъдеш герой?
Кажи на приятелите си, че идвам.
Идвам за Одри Паркър.
Не трябваше ли да се събудиш?
Да се махнеш от тук, да ги предупредиш?
Това е последният ти шанс да си тръгнеш, Дейв.
Неприятно ми е да те прекъсвам, Кро,
но няма да ходя никъде.
Ще разруша това място, Дейв, заедно с теб в него.
Аз ще бъда добре, но ти ще бъдеш убит.
Съзнанието ти се разпада!
Сега разбираш ли, Кро...
Когато дойде и ме заплаши по този начин,
няма начин да кажа, че не ми харесва какво правя.
Спри! Спри!
Казах да спреш !
Ще те убия !
Събуди се.
Моля те.
Събуди се, подяволите.
Винс. - Моля те.
Съжелявам.
Хей.
Направи каквото трябваше с Хейли.
Не мисли друго яче.
Точно това е проблема.
Трябваше. Винаги щеше да се случва.
И преди си използвал проклятието си и си бил добре.
По- силен си, от колкото си мислиш.
Да, и проклятието ми е силно, също.
И дойде от този Кроатон,
така че...
Казвам само, че от доста време го правим
и знаем, че винаги има цена.
Просто се чудя каква .
Но не беше напразно.
Какво е това?
Контролерът.
Казах ви, че ще донеса нещо хубаво.
Успяхме.
С една стъпка по- близо сме до построяването на нова Плевня
и да прекратим Бедите.
И да върнем обратно Кроатон, където му е мястото.
Вече го обичам. Какво точно прави?
Ами...
Паркър?
Да, нищо не се сещам.
Добре.
Намерихме го,но...
не знаем как да го използваме.
Супер. Браво на нас.
Нямаме си и идея какви ги вършим.
Отново.
Поне вие двамата не се удряте,
аз все още съм си аз и Хейвън още е цял.
За сега.
Това сме ние.
Тримата.
Върнахме се и ще го измислим.
Някак си.
Така е,не мога да споря с това.
Много съжелявам.
Как се случи?
Той беше по- смел от очакваното.
Умря бързо.
Кроатон. - Копеле гадно.
Ти уби брат ми.
Той успя, ако е някаква утеха.
Но няма значение.
Не се налага повече да изтривам спомени.
Вече не трябва да се крия.
Време е.
За какво?
Тръгна ли си?
Къде ли е отишъл?
Виж. Ръката му.
Това е почерка на Дейв.
Има съобщение за нас.
Ооо...
Той идва за Одри.
превод: koleva, mixomatosis