Не бива да го караш да чака вечно. - Обичам го.
Щях да приема на мига, ако не беше Мериголд.
Ще ти позволи да я задържиш. - Не там е проблемът. - А къде?
Ако си замълча, ще има лъжа в сърцевината на брака ми.
А ако му кажа истината, всичко ли ще съсипя?
Идит, вече си зряла жена и не мога да те насилвам.
Но не може да се омъжиш за някого без да му разкриеш такава тайна.
Невъзможно е и няма да си щастлива. - Нима сега съм щастлива?
Г-жо Патмор, вие сте собственица на Хотон-ле-Скърн, на ул. "Орчард лейн" № 3.
Да. Предлагам нощувки със закуска.
Сред гостите ви са били доктор Флетчър и съпругата му?
Бяха ми първите. Много любезни и порядъчни хора.
Не са чак толкова порядъчни.
Д-р Флетчър е г-н Иън МакКид, а съпругата му - г-жа Дорит. - Какво?
Г-н Дорит съди г-н МакКид за нанесени щети поради изневяра.
Може да ви извикат да свидетелствате. - Боже мой!
Възможно е Хотон-ле-Скърн да попадне във вестниците,
като дом с лоша слава.
Дом с лоша слава?
Боя се, че слуховете вече са се разнесли...
но съществува възможност Дорит да сключи споразумение извън съда.
Ще ви държа в течение. - Благодаря, сержант.
Здравейте. Какво ви води насам?
Питайте г-жа Патмор.
Дом с лоша слава?
Мама броди из Южна Франция без да каже и думичка на някого от нас.
Иска ми се Кора... - Да не чувам и дума срещу Кора.
Мама е невъзможна. - Щях да кажа: "Иска ми се Кора да не си го слага на сърце."
Този път мама изчерпи търпението ми.
Но ти даде Тиа. - Вярно е. Затова й прощавам всичко.
Смяташ ли, че ще се ожени за Идит?
Когато научи за Мериголд?
Просто не искам тя да страда.
Това ли беше? - Да, да вървим.
Нали работодателят на Бърти непрекъснато пребивава в Танжер?
Ще купиш ли един?
Благодаря.
Шестият маркиз на Хексам, на 39 години, е починал по време на почивка в Танжер,
където е бил чест посетител.
Вероятната причина е малария. Лорд Хексам е бил неженен.
Дали Бърти ще остане без работа? - Зависи от наследника.
Горката Идит. Достатъчно зле беше, че е управител. А сега може дори това да не е.
Недей да се забавляваш толкова.
Трябваше да видиш лицето й. - На г-жа Патмор не й е било до смях.
Не. Не се смея, но... - Но се смееш.
Колко часове ще поемаш всяка седмица? - Ще започна с пет.
Само следобедите между два и поломина и четири и половина.
Какво каза г-н Карсън? - Още не съм го питал.
Не го питай, кажи му.
Ами ако не се получи? Ако не ме бива?
Разбира се, че не знаех, че са ви поканили.
Щях да го спомена. - Никой не е бил така груб с мен като сина ви.
Защо, в името божие, иска аз да присъствам на сватбата му?
Не е ли добър знак? - Нямам представа.
За влиянието на Амилия. - А, да. Съгласна съм.
Тя е много добра и нежна душа. - Дали? Наистина?
Не смятате ли така? - Да си призная, не я познавам.
Едва се сдържах да не избухна в смях. Бедната.
Смешно ли е? Ами ако някой направи връзка между г-жа Патмор
и мястото й в абатство Даунтън? - Убедена съм, че няма.
Да се молим да не стане. Не искам историята да бъде повторена горе.
Аз няма да им кажа.
Така искрено не съм се смяла от много време.
Не можах да устоя да не ви кажа. - Бедната г-жа Патмор.
Знам. Ужасно е за нея.
Ще ми се наложи да мисля за нещо сериозно, когато сляза долу.
Узнах за доста тъжна вест, докато бяхме в Търск. Лорд Хексам е починал.
Кой е той, милейди? - Собственикът на замъка Бранкастър,
където всички отседнахме миналата година. За лова на яребици.
Аз не съм била, милейди. Бях... задържана тогава.
Разбира се. Съжалявам.
Това може да засегне г-н Пелам, приятеля на Идит.
Той е управителят там. Или е бил. Може да загуби работата си.
Колко ли са разтревожени?!
Не само моята романтична връзка може да я сполети преждевременен край.
Чували ли сте г-н Толбът? - Не. Но това е добър знак.
Означава, че е приел решението ми. - А вие това ли искате?
Именно това искам.
Не мога да избия тази фраза от главата си.
Върти се отново и отново. - Дом с лоша слава.
Да, знам каква е, благодаря!
Да, разбирам.
Г-н Доус ти носи вести. - Искам ли да ги узнам?
Сама прочети.
Минала си всички изпити с високи оценки.
О, Дейзи. Това са чудесни новини.
Горкият г-н Пелам. Първо онзи ужасен ден на автомобилното рали,
а после да чуе, че братовчед му е починал. - Сигурно му е много тежко.
Свърза ли се с него? - Да.
Пристига утре, първо тук ще дойде на път за Танжер.
Поканих го. - Хубаво.
Как е той? - Тъжен. Обичаше братовчед си, а стана така внезапно.
Проблемът е, че вече са го погребали и Бърти не знае как да постъпи.
Обичайно е за топлите страни. Не е проява на неуважение.
Не е, но там ли да го оставят?
Решението е на новия маркиз, не на Бърти.
Именно там е работата. Той е новият маркиз... Бърти.
Бърти Пелам е маркиз на Хексам? - Да.
Глупости. Занася се с теб. Щеше да ти каже, че е наследникът.
Каза ми. Но братовчед му беше в средата на тридесетте
и всички познаваха момичето, за което щеше да се ожени.
Но това е абсурдно! Щом Бърти е маркиз, тогава Идит...
Идит ще надмине всички ни по ранг. Да. Правилно.
Близък роднина ли му е бил? - Син на втори братовчед.
Никой не предполагаше, че е възможно той да наследи. Най-малко Бърти.
Стори ми се приятен млад човек. - И става все по-приятен.
Обичаше Бранкастър. - Божичко! Какъв обрат!
Това е вечерята.
Ако не сме твърде разсеяни, за да се нахраним.
Ще се кланяме и ще правим реверанси на Идит. Ще ти хареса, Мери. - Едва ли!
Ако Бърти е лорд Хексам, което още не мога да повярвам,
вече няма да иска да се ожени за нея. - Внимавай.
Хората ще си помислят, че завиждаш, скъпа. А не искаме.
Само ще пробвам, г-н Карсън. - И всеки ден ще си тръгвате в два?
Ще се връщам до пет часа. Така ще сервирам на вечеря и обяд.
Няма да се размотаваме. - Г-н Бароу все още е тук...
Нима не знаем? - Ако обядът се проточи,
Андрю и г-н Бароу са тук, а и вие ще се погрижите.
И защо смятате, че ще ви бива?
Не съм съвсем сигурен. Може би защото толкова много го искам.
Много малки момчета искат да станат известни играчи на крикет.
Това не е достатъчно да ги превърне в шампиони.
Искам само да опитам, г-н Карсън. - Така и ще стане.
Колко ужасно. Бедната г-жа Патмор.
Най-невероятната мадам на бардак. - Тайната професия на г-жа Патмор.
Да не се шегуваме, докато Бърти е тук. - Ще сме с угрижени физиономии.
Хенри ми се обади по-рано. - Хенри? Защо не ми каза?
Сега ти казвам. - Как е той?
Скърби за Чарли Роджърс. Липсваш му.
Не бива да го каниш тук.
Представи си, че се появи! - Не го окуражавай, Том. Не се шегувам.
Ще бъдем нещастни в дългосрочен план. - Нима и сега не си нещастна?
Мери смята, че той ще ме зареже. - Не виждам защо.
Обнадеждаващо е, че идва тук на път за Лондон.
Освен ако не иска да скъса с мен, за да започне на чисто. Не е обвързан.
Не съм приела предложението му.
Разказа ли му за Мериголд? - Не още.
Свали този товар от плещите си. Моля те.
Иначе ще съжаляваш. - С моя късмет, ще съжалявам и в двата случая.
Какво правите?
Хронологични графици и контролни за проверка на знанията.
Контролни? За децата от селото? - Нали не очаквате твърде много?
Кой иска какао? - Ако очакваш много, получаваш много.
Не, благодаря, г-жо Патмор. - Лека нощ. - Лека нощ.
Как се чувствате? - Още треперя. Не отричам.
Горката ви племенница справя ли се? - Утре ще отида да я видя.
Ще дойда с вас.
Истински, благонадежден маркиз за Идит. Кой можеше да предположи?
Още не е приела предложението му, не е обвързан.
Нямаше да идва тук, ако е променил решението си.
Ако някой ми беше казал, че Мери ще се обвърже с механик,
а Идит ще се омъжи за един от най-влиятелните мъже в Англия,
щях да го съборя.
Мери се отърва от своя механик, а Идит още не се е омъжила. - Знам.
Но за горката стара Идит, която дори куклите не слушаха,
това си направо чудесно. - А и Мериголд я има.
Още не му е казала, а трябва, за да могат да бъдат щастливи.
Умолявам те, скъпа,
не разваляй нещата за нея този път. Само за това те моля.
Мисля, че гората е тъкмо каквато трябва. Нямаме нужда от по-голяма.
Мери, нека го повикам тук.
Няма смисъл. Нищо не се е променило. - Ти си се променила.
Не е толкова лесно. Намирам го за много привлекателен. Много го харесвам.
"Намирам го за много привлекателен. Много го харесвам." Пълни глупости!
Ако съм влюбена в него, какво от това? Мощен порив, който утихва.
Утихна ли за теб и Матю?
Не бяхме женени дълго, но съм убедена, че така щеше да стане. - Аз не съм.
Не искам да изтъквам общественото положение, но хора като нас
трябва да се женят благоразумно.
Особено, ако ще наследим цялото семейно богатство.
Този начин на живот не е за всеки,
а лошият брак може да го отрови.
Да не е орангутан? Знае как става. - Той иска различни неща.
Ами ти и Матю? Бяхте от противоположни светове.
Да, но бяхме млади и безгрижни. Вторият път е по-трудно. - Защо?
Защото знаеш какво залагаш. По-лесно е да сбъркаш.
Аз пък виждам само възможност да постъпиш правилно. - Искрено?
Винаги съм искрен. - Така ли? - Защо говориш така, за бога?
Една дума: Мериголд.
Тайната не беше моя, за да я разкажа.
Значи е вярно. Е, знаех си.
Остави Мериголд. Тя няма да те направи щастлива. За разлика от Хенри Толбът.
Хенри Толбът, Хенри Толбът.
Повече си на негова страна, отколкото на моя.
Той е подходящият за теб. Довери ми се и му дай възможност.
Няма. А ако искаш да си възвърнеш моето благоволение,
и ти няма да му дадеш възможност.
Къде са всички?
Мери и Том се занимават с управлението, а Идит отиде да посрещне влака на Бърти.
Ще поговорим ли за това?
Безучастно ще оставим семейството на този млад човек и бъдещето му
да бъдат изложени на опасност от скандал, ако го скрием от него?
Не бива да го разказва на всички, но съм съгласна.
Трябва да му каже. После изборът е негов. - Не трябва ли Идит да реши?
Казваш го, защото след като Тони Гилингъм си отиде,
си сметнал, че никоя от дъщерите ти няма да сключи изгоден брак.
А сега има такава възможност и не можеш да се откажеш от нея.
Нямаш деца. Не разбираш тези неща. - Не.
Нямам деца, както ти така мило ми напомни,
но се надявам, че ми е останала почтеност.
Колко дълго възнамеряваш да останеш? Настинката ти трябва вече да е минала.
Не се карайте. Нищо няма да се подобри, ако двамата се разсърдите.
Здравейте, г-н Пелам. Исках да кажа...
Ще остана г-н Пелам, докато мине службата.
Бих предпочел да ме наричате Бърти.
Каква ще бъде службата? - Няма да е погребална.
Реших да не нарушавам душевния му покой.
Ще донеса нещата му и ще уредя дълговете му,
а у дома ще го почетем с църковна служба, за да си вземем сбогом.
Звучи ми като добър план.
Надявам се да ми позволиш да дойда. - Искам да дойдеш.
Помните ли сестра ми? - Разбира се. Лейди Розамънд.
Сигурно това е тежко и смутно време за вас.
Така е. Майка ми пърха от щастие, не одобрява
привързаността ми към брадовчеда Питър. - Убедена съм, че не е вярно.
Напротив. Повечето хора не схващаха какъв е.
Той беше... толкова крехък.
Беше по-добър към мен, отколкото някой друг е бил.
Значи ще се зарадва, че сте негов наследник.
Толкова е мило от ваша страна.
Божичко! Боя се, че ме накарахте да се разцивря.
Да се качим горе да разопаковаш. Остава още половин час до обяда.
И това е човекът, когото искаш да измамиш да се ожени? - Ще се разходя.
Съгласна съм. Но Робърт смята, че Идит е имала много малко късмет в живота си.
Съчувствам й, но и двете знаем, че допуска грешка.
Още нещо. Не забравяйте, че г-н Пелам вече е маркиз на Хексам,
когато се обръщате към него.
Помогнах му да разопакова, иска да остане г-н Пелам,
докато мине погребението на братовчед му, г-н Карсън.
Може и да се нарича г-н Пелам, щом е угодно на сърцето му,
ала въпреки това е лорд Хексам, г-н Бейтс,
и ще се обръщаме към него с "негово благородие". Време е да започваме.
Добри вести? - Не съвсем.
Благодаря ви за проявения интерес, но искаме да обединим длъжностите
на иконома, шофьора и камериера, а вие сте прекалено квалифициран.
Приемете най-добрите ни пожелания за бъдещето.
Какво бъдеще? - Не ставай глупав.
Разбира се. Правилно. Глупав съм, нали? Стар глупак.
Не, почакай. - Остави го.
Какво в Танжер толкова е допадало на братовчед ви?
Кой знае? Разказваше как слиза на плажа
да гледа как младите рибари прибират мрежите си.
Как залязващото слънце правело гледката омагьосваща,
докато всичко изведнъж потъвало в тъмнина.
Божичко! Колко поетично. - Беше поетичен. Човек на изкуството.
Поне в сърцето си.
Това семейство не може да се похвали с хора на изкуството.
Макар че имахме една леля, доста я биваше в плетенето на макраме.
Значи сте дошъл, за да уредите нещата с Идит преди да тръгнете?
Мери, моля те.
Надявам се да уредим нещата, но не бива да прибързваме.
Говорите за майка си, но кои са другите ви роднини?
Това сме. Баща ми е починал, очевидно, нямам братя и сестри.
Само аз и майка ми сме.
Шегувахте се, че пърхала от щастие,
ала навярно изпитва гордост.
Не се шегувах, сами ще прецените, когато се запознаете с нея.
Говорите така сякаш трябва да се страхуваме от нея.
Пред нея г-н Скуиърс прилича на Флорънс Найтингейл.
Дами? Мога ли да ви снимам?
Не, не можете.
Стои тук цял ден.
Защо не се обади да ни предупредиш? Глупачка такава!
Извини ме, лельо Берил, реших, че може и да не дойдеш,
а и почти съм се побъркала.
Ами резервациите? - Отмениха ги. - Какво?! Всичките?
Един мъж искаше обезщетение. Заради подигравките.
Надявам се, че си му казала какво да прави с тях! Ще му дам аз подигравки!
Успокойте се. Няма нанесени вреди, така че нека пийнем чай.
Това е г-н Моузли.
Той ще ви преподава история и английска литература.
Поздравете го с добре дошъл, моля. - Добър ден.
Е, ще ви оставя да работите.
Този срок ще изучаваме годините между Гражданската война през 1642 г. и...
1642 г. и Славната революция...
през 1688 г.
Почти половин век на промени и социален прогрес.
Надявам се да ви се стори вълнуващ колкото на мен.
Нещата се промениха за теб.
Искам да знаеш, че си свободен, ако искаш. - Не искам.
Естествено, че нещата се промениха. Очаквах за водя спокоен живот -
земеделие, спорт, да създам семейство със съпругата си.
Но вече ще бъда един от най-влиятелните хора в графството...
винаги на показ, ще представлявам хората, които ме уважават,
ще се боря за каузи, много ще се старая да не ги разочаровам.
Мисля, че ще се справиш много добре.
Няма друг с толкова висок морал.
Може и така да е, но смелост? Помогни ми. Моля те!
Мога ли да ти помогна? Достойна ли съм?
Седмият маркиз на Хексам да се ожени за дъщерята на петия граф на Грантъм?
Какво би било по-подходящо? Майка ми ще изпадне във възторг.
Говориш много за нея.
Тя е важна фигура в живота ми. Признавам.
Но не се съгласявам с нея за всичко. - Много ли е строга?
Вярва, че рангът предполага отговорности. Както и аз.
Именно за това си ми нужна. Ще ми помогнеш да оправдая очакванията си.
Трябва да се прибираме.
Чаят вече е поднесен, а и децата ще слязат всеки момент.
Съпругът е бил подкупен? - Уредили са иска извън съда.
И няма да се наложи да свидетелствате? - Така каза г-н Уилис.
И все пак загубих всичките си резервации. Станах за смях.
Чудех се на цялата идея от самото начало. - Не сте!
И ние възнамеряваме да направим същото.
Тогава ще се наложи да сме много по-внимателни
от г-жа Патмор, нали? - Входната врата, г-н Карсън.
Аз ще отида.
Пънч е направо страховит.
Не мисля, че е добър пример за брак в по-късен етап от живота.
Или отношенията му със закона.
На ти! И още! И още! - Ох, пакостник такъв!
Така ти се пада! - Много добре!
Г-н Толбът.
Здравейте, г-н Толбът. Мери не ми каза, че ще дойдете.
Не знаех. - Ами, работата е там, че се връщах от Дърам
и изведнъж осъзнах, че щях да подмина портите ви.
Какво сте правили в Дърам? - Разни неща, свързани с автомобили.
Не сме ви виждали от онзи ужасен ден в Брукландс.
Надявам се сте го превъзмогнали. - Нямам голям избор.
Знаеше ли за това? - Може и да съм му споменал, че като се връща от Дърам
ще мине съвсем наблизо.
Не ми е забавно. Не обичам да ме насилват.
Никой не те насилва за нищо.
След като сте тук, надявам се, че ще останете поне за през нощта. - Мери?
Навярно г-н Толбът бърза да се прибере у дома. - Не, не бързам.
Значи е уредено. Карсън, моля, ще предадеш ли на г-жа Хюс?
И помоли някой да разопакова принадлежностите на г-н Толбът.
Боя се, че пропуснахте чая. - Не се тревожете. - Няма.
Здравей, Бърти, чух за братовчед ти. Ужасно съжалявам.
Благодаря. Тръгнал съм на път за там,
но исках да уредя нещата, преди да замина.
А те... уредени ли са? - Така мисля. Ще бъдат.
Завиждам ти.
Г-н Толбът допусна голяма грешка.
... борбата между монархията и парламента.
Вярно. Това беше за днес.
Да, някои от вас може да прегледат хронологичните графици,
които съм записал, а от утре наистина ще положим началото.
Бихте ли...?
Това не е начинът да ме спечелиш!
А ти ще слезеш ли от пиедестала си? - Защо ми се бъркаш?
Обичам те и искам да си щастлива. - По доста странен начин го показваш!
Явно се карате заради мен?
Да, така е. Оправяй се сам. До гуша ми дойде!
Носиш ли си вечерното сако? - Да.
Много добре си се подготвил за "автомобилните неща" в Дърам.
Колко години, смяташ, ми отне да открия някого,
с когото искам да прекарам остатъка от живота си?
И да живееш в семейния ми дом? Да работиш, за да съхраниш имението ми,
надминат по ранг от доведения си син? - По-корав съм отколкото изглеждам.
Хенри, моля те, не го прави по-трудно отколкото е.
Да не си се побъркала? Щом се опитваш да се отървеш от мен,
ще го направя колкото мога по-трудно и по-ужасно!
Извънредно несправедлив си!
Иска ми се да знаех как да постъпим. Изкушавам се да му го кажа лично.
Смяташ ли, че е достатъчно силен да се изправи срещу майка си?
Не може ли да оставим Идит да му каже или не, както тя прецени?
Да му каже какво?
Че г-н Грегсън направи Идит своя наследница.
Някои мъже може да се почувстват неудобно.
Защо покани Хенри да остане без първо да ме попиташ?
Скъпа, минаваше пет и половина, а човекът се намира в Северен Йоркшир.
Какво искаш от него? Да опъне палатка под дърво?
Трябва да е имал планове за връщането си.
Съмнявам се, че изобщо е ходил в Дърам. Дойде, за да те види.
Кой го казва? - Погледът в очите му.
Не смятате, че идеята е добра! Професионален автомобилен състезател?
С нищо освен името си? - Откажи се от него. - Така и сторих.
Докато мама не го покани да се почувства като у дома си!
Няма да сме невъзпитани. Единственото му престъпление е, че те обича.
Просто го отпрати! Колкото е възможно по-бързо. Заради всички ни.
Тя е права за едно. Никой от нас не смята, че идеята е добра.
Може и да не е. Но явно е доста хлътнала по него, каквото и да говори.
Как беше, г-н Моузли? Преподаването?
Беше...
беше голямо предизвикателство. - И утре е ден.
Знам.
Пият кафе горе, така че ще проверя за последен път.
Как ще стигнете до Танжер? Има ли кораб, който ще отплава за там?
Всъщност ще летя. За първи път ще ми е. - Какво?
Знам. Изглежда доста дръзко. - Не ви завиждам.
Не знам. След като търговските авиолинии започнаха да предлагат полети,
смея да твърдя, че съвсем скоро всички ще летим насам-натам.
Съмнявам се.
Харесва ми, че Бърти е открит. Дошъл е да те види.
Знам.
Същото може да се каже и за мен, но аз не се справям добре колкото него.
Надявам се, че знаеш какво правиш. Доста е вироглава.
Коя е вироглава? - Възлюбената ми сестра. - Е, възлюбена е от мен.
Харесвам Бърти. Наистина. Но когато ги видя задно... - Какво имаш предвид?
Ако Хенри стане новият маркиз,
няма да има жена, която да не се пробва да го улови.
Ами ти? Ще се пробваш ли да го уловиш?
Ако това е причината, засрами се! - Престани да ме поучаваш!
Извинете ме.
Мери, почакай. Почакай!
Сгреших. Съжалявам.
Реших, че е по-добре ще изложа аргументите си лично,
но явно съм сбъркал. - Не понасям да ме манипулират.
Не разбираш ли, мисля, че много се обичаме.
По някаква причина ти се съпротивляваш. А аз не.
От добро семейство съм, така че не може да е това,
което ме навежда на мисълта, че липсата на пари
или положение в обществото представляват проблем.
Нима не си над тези неща? - Какво?
На мен ми изглежда дребнаво.
Да не се омъжиш поради липса на пари
е същото като да се омъжиш заради тях. - Махни се от пътя ми! - Не съм ли прав?
Не. Нахълтваш тук, в дома ми, неканен,
за да ме наречеш мръсна малка златотърсачка? Много си нагъл!
Мери!
Обича го, но не може да го контролира.
Това я плаши. Всъщност той е по-силен от нея.
Или също толкова силен. А тя не е свикнала.
Пада си малко тиранин, твоята лейди Мери. Иска да става на нейното.
Такава е, но притежава и друга страна. Той го вижда.
Значи си сгрешила за него? - Така мисля.
Защо се усмихваш? - Всеки се усмихва, когато жена му признае, че е сгрешила.
Няма да ме изпратиш щастлив в леглото? - Звучи като неприлично предложение.
Имах предвид да ми дадеш отговор.
Нека отида в Танжер с усещането, че бъдещето ми крие ново начало. Моля те.
Обичам те, Бърти. И преди съм била влюбена.
Няма да се преструвам, че не съм. Ала наистина те обичам.
Тогава го приемам за "да".
Проблемът е, че не е просто колкото беше преди.
Животът ми не е толкова прост.
Искам да съм сигурна, че гледам реалистично,
че не живея в измислен свят, в който ще завлека и теб.
И все пак го приемам за "да".
Рано си слязла. - Не, не съм. Къде е Хенри? - Замина си.
Какво? - Има нещо в Лондон довечера и искаше да се прибере.
Имам да пиша купчина писма.
Съжалявам, че лорд Грантъм си тръгна. - И защо именно?
Защото имаме новини и чаках Мери да се присъедини.
Сега не е подходящият момент.
Карсън, може ли още кафе, моля?
Защо моментът да не е подходящ?
Ами Хенри те изостави. - Не е. Исках той да си тръгне.
Не така изглеждаше. - Така стоят нещата.
Няма нужда от това.
Идит, щом новините ви са хубави, много се радваме и за двама ви.
Нали, Мери?
Видя ли? Казах ти.
Мери не може да го понесе, когато нещата се подреждат
по-добре за мен, отколкото за нея. - Сигурен съм, че не е вярно.
Не я познаваш. Аз ще се омъжа, а ти изгуби своя мъж.
И не можеш да го преживееш.
Идит, няма нужда от... - Грешиш и то много. Радвам се за вас.
А на теб се възхищавам, Бърти. Не всеки би приел миналото на Идит.
Мери, недей. - Какво искаш да кажеш? - Трябва да си му казала?!
Не би могла да приемеш без да му кажеш?
Да ми каже какво? - За Мериголд. Коя всъщност е.
Мериголд е моя дъщеря.
Ще ме извините ли?
Моля да ме извините, ваше благородие, но г-н Пелам, тоест
лорд Хексам помоли за такси, а г-н Карсън излезе навън,
та не съм съвсем сигурна... - Какво? Лорд Хексам си тръгва?
Очевидно, щом иска такси. Какво ли се е случило?
Къде е лейди Идит? Не може ли тя да го откара на гарата?
Не се безпокойте, г-жо Хюс. Аз ще се погрижа. - Много добре, милорд.
Г-жо Хюс, как е г-жа Патмор? - Още е много разстроена, милейди.
Ала няма какво да се направи.
Защото хотелът й отива в небитието? - Не говори лекомислено.
Защо да не я посетим? Да пием чай и хората да ни видят.
Чудесна идея! Защо на мен не ми хрумна?
За да има въздействие, не трябва ли да попаднем във вестниците?
В местните вестници. Ще бъде новина, колкото
снимката ни на панаир на цветята. - Дали г-жа Патмор ще се съгласи?
Ще бъде очарована, ваше благородие. - Тогава е уредено.
Надявам се, че нямате нищо против да ви кажа, че сте много подозрителна.
Така ли? Признайте, че и вие преминахте от една крайност в друга.
Искам бащата на Лари да е щастлив. Толкова ли е крайно?
Нима вашият годеник иска баща му да е щастлив? С мен?
Знаете какви са мъжете.
Не съм сигурна, че знам. Разкажете ми за тях.
Имам предвид, че се оказват в положение,
често преди да са обмислили всички възможности.
А вие сте обмислили "възможностите"? - Така мисля.
Ето ви още една възможност.
Няма да възродя надеждите на лорд Мертън, освен ако не ме помоли
лично Лари Грей. Ясна ли съм?
Аз говоря от негово име.
Да, но аз не искам да говорите от негово име.
Искам да го чуя сам да говори от свое име.
Разбирам. Ще забъркат негово благородие, или още по-лошо, нейно благородие
в молбата за развод и случката с изневярата.
Но аз искам да погреба тази история и ми трябва голямо събитие.
И нямате угризения, че семейството, на което служим, ще бъде завлечено в калта?
Изборът е техен, г-н Карсън. Възрастни хора са, нали?
Винаги съм знаел, че жените са безкрупулни,
но не смятах, че ще открия доказателството у собствената си жена!
Тъкмо си помислих колко са добри, че ще ми се притекат на помощ.
Такива са. Съгласете се и организирайте деня.
Той ще изпусне влака си. - Нека го изпусне.
Ще хване следващия. Какво е станало?
Мери си помисли, че Идит му е разказала за Мериголд.
Откъде е разбрала Мери? - Мери не е глупава.
Не е. И не винаги е добра. Наистина ли е било грешка?
Какво значение има?
Не съм точно шокиран. Не е това. Уверявам те.
Трябва да браниш честта на семейството си. Разбира се.
Дори това не е.
Трябваше да ми разкажеш цялата история отначало.
Не беше честна с мен. - Не, не бях.
Тогава защо не го стори? - Мислех, че ще съсипя всичко.
Тоест нямала си ми доверие? - Така излиза, нали?
Щеше ли да се омъжиш за мен в лъжа?
Не смятам, но сега никога няма да узнаем.
Няма.
Не мога да прекарам живота си с човек, на когото нямам доверие.
Който ми няма доверие. Разбираш ли? - Да.
Ужасно съжалявам, ала това не значи много, нали?
Истината е, че животът ми щеше да стане чудесен,
а аз го опропастих.
По-добре да тръгвам, за да хвана влака си. - Да, побързай.
Съмнявам се, че ще се срещнем отново и искам да ти пожелая късмет
и всичко, което върви с него.
И аз ти желая късмет.
Наистина го мисля.
Е, получи каквото искаше! Бърти потегли за влака си,
а Идит няма да бъде следващата маркиза на Хексам!
Не това исках. - Нима?
Още не мога да повярвам, че не му е казала. Откъде да знам?
Не се преструвай на невинна пред мен. - Не исках да става така.
Не лъжи! Не и мен! Не преставаш да съсипваш нещата!
За Идит, за себе си! Щеше да стовариш небето, ако можеше!
Каквото и да е, само и само да не си самотна и уплашена!
Видя Хенри, когато беше тук... Властен, манипулиращ, безсрамен.
И от мен се очаква да падна до неговото ниво
и да съм благодарна, че имам тази възможност?
Чуй се само. "Да паднеш до неговото ниво."
Не си принцесата от романа "Затворникът в Зенда".
Не искаш да ме разбереш. - Ти съсипа живота на Идит днес!
Колко още животи ще разбиеш, за да задушиш собственото си нещастие?
Отказвам да слушам! - Ти си страхливка, Мери!
Като всички насилници си страхливка.
Какво правите тук горе?
Търсех ви, за да ми заемете ножица, но излизате.
Оставих кутията с принадлежностите си долу, може да я вземете.
Накъде сте се запътили?
Ще се разходя с с г-н Моузли до училището. За морална подкрепа.
Добре ли сте, г-н Бароу? - Разбира се. Защо да не съм?
Заминаваш ли? - Какво те е грижа?
Нямаше как да знам, че не си му казала. Не ми дойде наум...
Затваряй си устата! Не знам какво се е случило.
Том ли те е накарал да се почувстваш зле или татко,
или е само старата Мери, която иска торта и паричка!
Не исках да... - Напротив!
С кого си мислиш, че разговаряш? С мама? С прислужницата си?
Аз те познавам!
Знам, че си гадна, завистлива, интриганстваща кучка!
Чуй ме, жалка... - Ти си кучка!
Не се задоволи да съсипеш собствения си живот, затова реши да съсипеш и моя!
Не съм съсипала живота си, а щом на Бърти не му харесва...
Не се принизявай, опитвайки се да оправдаеш злините си. Върви си.
Грешиш, както така често ти се случва. Хенри е идеален за теб.
Но си твърде глупава и задръстена, за да го видиш!
Поне той се отърва от теб.
Нещо, за което да сме благодарни!
Моля за извинение, милорд, но г-жа Патмор иска да ви каже нещо.
Чудя се дали сега е удобно. - Разбира се. Доведи я.
С какво можем да помогнем, г-жо Патмор? - Ами, работата е там, милорд,
знам, че планирате да посетите селската ми къща
на чай, но трябва ли да се забърквате?
Бъркотията си е моя, защо вие да плащате? - Така е.
Карсън? Така ли мислиш? - Да, ваше благородие.
Не искам да въвлекат семейството в долнопробна, местна разправия.
Има предвид мен.
Трябва да покажем повече присъствие на духа. - Милорд?
Г-жа Патмор е била предана на този дом и той трябва да й отвърне със същото.
Вложила е много в бъдещето си.
Не можем да го оставим да отиде на вятъра.
Сега си тръгвам, ако ми позволите. - Ще се видим в петък.
Сигурен ли сте, милорд? - Съвсем сигурен, благодаря, Карсън.
Не бива да се притесняваш.
Не знаеш какви са. Вчера се чувствах като измамник.
През цялото време се чудех: "Какво ли ще кажат,
ако разберат, че съм слуга в голямата къща?"
Какво ще кажат родителите им?
Защо не им кажеш? Тогава няма да се налага да го разкрият, нали?
Г-н Бароу е в странно настроение. - Защо?
Извневиделица ми каза, че се надява да постигна повече в живота си,
отколкото той е постигнал в своя.
Трябва да се връщам. - Нещо не е наред ли? - Надявам се, че не.
В мъжкото крило сте! - Няма значение.
Виждал ли си г-н Бароу? - Щеше да си вземе баня.
Боже мой! Ела с мен!
Ехо! Г-н Бароу! Вътре ли сте?
Ще отворите ли врататата?
Отдръпнете се!
Боже мой! - Доведи г-жа Хюс.
Изпрати Анна да повика лекар, но не казвай никому какво си видял.
Иска ми се да бях отишла с тях. - С кого?
С г-н Моузли и г-ца Бакстър. - Ами, върви тогава.
Ще се оправя. Макар че доста ще закъснея, нали?
Въпреки това иди, щом искаш. Да се поразходиш.
Може да има междучасие, когато стигнеш там.
Къде са г-жа Хюс и Анна? - Г-жа Хюс е в стаичката си.
Имаш ли неотложна работа? - Не особено.
Защо? - Трябва да дойдеш с мен до гарата.
После ще закараш колата у дома. - Къде отиваш? - В Лондон.
Не съм се сбогувала с никого, а не мога да гледам Мери.
Нещастна е. Мисля, че съжалява за постъпката си. - Не колкото мен.
И за твое сведение, преди да тръгна се скарахме,
знаехме, че е неизбежно.
Не съжалявам. Или само, че не го направихме преди години.
Бърти може да размисли.
Не мисля. Можеше и да приеме Мериголд.
Всъщност, сигурна съм, че щеше да я приеме.
Но се опитах да го измамя, а това той няма да приеме.
Искаш ли да поговоря с него? - Не, но те обожавам за дето ме попита.
Трябва да тръгваме.
Анна отиде за доктор Кларксън.
Да го заведем до леглото и да свалим мокрите му дрехи.
Надявам се да не възрази, че сме го разсъблекли.
И за мишена на стрелбище да го ползваме, пак няма да го е грижа.
Ти му хвани краката, а ние - по една ръка.
Да кажем ли на негово благородие? - Г-н Карсън ще се погрижи.
Започваме.
Омразно ми е, че е бил толкова нещастен. - Поне не е стигнал твърде далеч.
И защо?
Някой ден един от вас може да управлява страната. Какво мислите?
Това е тъпо, господине. Само богаташите управляват страната.
Не бива да си внушавате, че образованието е само
за избрани хора, за умни хора, за богаташи.
Образованието е за всеки. - Така ще кажете вие, господине.
Да. Но аз не съм избраник. - Вие сте учител.
Сега съм учител. Но съм обикновен човек.
Прекарал съм живота си в служба, да прибирам и поднасям.
Бил сте прислужник? - И още съм. Бях доволен, че получих работата.
И майка ми е прислужница. Работи за г-н Травис в църквата.
Татко е градинар в парка Скелтън.
Но така и не се отказах да се уча, виждате ли?
Четях колкото мога, обучавах се сам,
надявам се и вас да науча.
Да ви дам възможността, която никога не получих...
Гражданската война. Да започнем с божественото право на кралете.
Дали крал Чарлс наистина е вярвал, че има божественото право да управлява?
Или го е вярвал, защото така му е било угодно?
Значи кралят е бил лъжец? - Не съвсем.
Кралете са като всички останали.
Анна каза, че Идит е заминала за Лондон и всички знаем защо.
Сега ли трябва да го правим? - Да, мисля, че...
Карсън, какво е станало? Къде са прислужниците?
Трябва да го обсъдя с вас, милорд.
Томас е прерязал китките си?
Боя се, че да, милорд. - Боже на небето! Кой знае?
Не са мнозина и искам така да си остане.
Ще кажа, че е болен от грип. - Карсън...
моля, недей да ни сервираш чая. - С ваше позволение, милейди.
Колко тъжно. Много тъжно.
Още ли мислиш, че с освобождаването на Бароу ще спестим, татко?
Това беше удар под пояса, низко дори и за теб.
Не се наложи да отива в болница.
Д-р Кларксън го закърпи горе. Каза, че г-ца Бакстър го е открила навреме.
Ще се кача след минута.
Видях д-р Кларксън да си тръгва, когато се прибрах. Какво е правил тук?
Г-н Бароу не е добре. Ще прекара ден-два в леглото.
Анна и г-ца Бакстър ще се грижат за него.
Как мина, г-н Моузли? - Днес се забавлявах.
Децата бяха великодушни към мен. - Децата бяха като омагьосани.
Откъде знаеш? - Спотайвах се и слушах.
Не си го сторила?! - Напротив. Идва ви отвътре.
Значи ще ви загубим в дебрите на науката, а, г-н Моузли?
Мога ли да преподавам още малко, преди да преподредя света си, г-н Карсън?
Въпреки това се радвам. Добър човек сте, г-н Моузли.
Беше време да бъдете възнаграден за добрината си.
Ще се възстанови, милейди. Не се наложи да отиде в болница.
Нека не го разгласяваме. Заради него. - И г-н Карсън това иска.
Какъв ден! Съсипах живота на лейди Идит, а Бароу се опита да отнеме своя.
Как е лейди Идит? - Замина за Лондон.
Едва ли е за чудене,
единствената й сестра провали възмож- ностите й за щастлив, пълноценен живот.
Лорд Хексам няма ли да размисли? - Лейди Идит не вярва. А аз съжалявам.
Ами вие? Мислите ли още за Хенри Толбът?
Не започвай и ти. Лоша си колкото г-н Брансън.
Защо? Той какво е сторил? - Покани г-н Толбът да дойде
и продължава да говори едно и също. Г-н Толбът не е подходящият за мен.
Не е. Ще бъдем нещастни. - След като сте убедена... - Убедена съм!
Извинявам се.
Никой не вярва, че познавам себе си.
Разбира се, милейди.
Има ли друго, което да сторя за вас? - Не, благодаря ти.
Лека нощ. И Анна...
... съжалявам.
Не знаеш дали това е краят. - Напротив, знам.
Моля те, не мисли лошо за него.
Вината беше моя. - Е, харесвах го. - Аз също.
Сестра ти никак не помогна.
Мери и аз сме вплетени в двуборство, траещо цял живот,
трудно е за външен човек да го разбере. И на мен ми е трудно.
Кой е измислил семействата? Това искам да разбера.
По кое време днес ще дойде г-ца Джоунс? - В пет часа. За чая.
И още не знаем истинското й име?
Пише под името Касандра Джоунс, което е изписано и на сметката й.
Може би все пак е истинското й име.
Истинско или не, има доста почитатели. Затова е хубаво да се сприятелим.
Как успя да я накараш да дойде тук? - Боя се, че я принудих.
Иска още пари, което си е напълно справедливо,
предвид успеха на колонката й, но настоях лично да преговаряме.
Защо? - Бях любопитна. Ти не си ли?
Представи си, че изпрати някой да се представи за нея,
щом е толкова потайна?
Нека си уговорим знак, ако смятаме, че е истинската Касандра.
Например "банани", ако мислим, че казва истината.
Добре. Банани ще бъдат.
Може ли да влезем?
Здравейте, г-н Бароу. Ето. За да се почувствате по-добре.
Много ви благодаря, господарю Джордж. - Искаме да се оправите, Бароу.
Искрено. Господарят Джордж го иска най-много от всички.
Имам поне един приятел, нали? - Самотен ли бяхте?
Ако съм бил, мога само себе си да виня. Говорил съм и съм вършил неща.
Не знам защо, не мога да се спра. А сега плащам цената.
Странно. Мога да кажа същото.
Г-н Карсън им каза, че сте болен... - От грип. Знам.
Моля да ме извините, милейди.
Тръгваме си, Бароу, и се надявам нещата за теб да се подобрят. Искрено.
Щях да кажа същото, ако не беше безочливо, милейди.
Довиждане, г-н Бароу. Довиждане, господарю Джордж.
И така. Днес е големият ден. - Пощадете ме.
Искате ли да вземете Дейзи с вас? - Ако ми позволите.
Племенницата ми е добра, но ще загуби ума и дума
пред лордовете и дамите, седнали в предната ми стая.
Като се замисля, как селото ще разбере, че са идвали?
Люси се погрижи за това. Човекът от в. "Ехо" ще дойде в пет часа.
Защо не залепите плакат, а?
Те вършат нещо добро, г-н Карсън. Не го разваляйте.
Да. Много хубаво! Та обществото да прочете за тортите и лакомствата,
които е хапвал негово благородие, седейки на масата на прелюбодейците.
Убедена съм, че няколко прелюбодейци са седяли на масата горе.
Различно е. - И защо?
Да не говорим за прислужника- самоубиец на тавана? Докъде я докарахме?
Благодаря на бога, че вдовстващата графиня не е тук, за да го види.
Не мога да повярвам, че дойде. - Звучеше доста неотложно.
Дори така да е, наистина съм признателен. Благодаря.
Всичко наред ли беше у дома? - Не, не съвсем.
Спрат беше заминал. - А ти каза ли му, че се връщаш?
На добрия иконом няма нужда да се казва.
А сега, къде са те? Внучките ми с разбити сърца?
Само Мери е тук. Идит замина за Лондон. Не знаех, когато писах.
Още по-добре.
Но как ще занесем всичко?
Ще ми дадат кола. Понеже ще поднеса чай на негово благородие.
Значи сте готови? Докараха колата.
Андрю, отнеси го навън.
Желая ви много, много късмет! - Късмет на всички ни!
С напразната надежда, че ще избегнем скандалните клюки.
Такъв стар мърморко сте! - Вече съм ви неприятен.
Не, защото сте моят мърморко, а това прави нещата различни.
Бабо. Кога пристигна?
Вчера вечерта. Предната нощ прекарах в Саутхемптън
и цял ден бях по влаковете. Дойдох незабавно.
Ако си тук, за да ме смъмриш заради Идит, моля те, недей.
Том вече ме разкъса на парчета.
Защо си го сторила? - Не знам. Тя беше така...
Както и да е, сега съжалявам. - И би трябвало.
Покрай Идит казвам неща, които не могат да бъдат върнати обратно.
Том смята, че си нещастна. Затова и избухваш.
Виж, ако става дума за Хенри Толбът, трябва да си наясно,
че няма какво да предложи. Бърти Хексам е загуба, но не и Хенри.
От добро семейство е, но не разполага с пари и положение.
Дори не е от провинцията. Израснал е в Лондон.
Ходи на лов. - Да, ходи на лов. Ловува като всеки банкер-парвеню.
Да оставим достойнствата му настрана за момент
и да се съсредоточим върху важното. - Което е?
Том казва, че той е влюбен в теб и ти си влюбена в него.
Вярваш ли му? - А ти отричаш ли?
Ти, измежду всички, да ми кажеш, че възможностите му са без значение!
Тони Гилингъм имаше всичко - родословие, пари, външен вид...
... но не ти подхождаше. - Не.
Не беше достатъчно умен. Не беше достатъчно силен.
Хенри Толбът притежава и двете.
Добре, бабо, не е бедността му.
Том каза ли ти, че стоях там, втренчена в кола в пламъци,
чудейки се дали е той? - Мисля, че всичко ми разказа.
Тогава знаеш, че не мога отново да стана вдовица след катастрофа. Не мога!
Ще живея в ужас, ще треперя при всяко състезание, тренировка, опит.
Не мога да го сторя! - Той знае ли?
Ще се почувства длъжен да се откаже, а не искам. Ще ме възненавиди.
Не можеш ли да ми намериш някой херцог? Трябва да е останал.
Така че да сложа Идит на мястото й.
Ти си единствената жена, която познавам, на която й харесва
да се възприема като студена, егоистична и могъща.
Повечето прекарваме живота си в опит да го скрием.
Бабо, моля те, не ми натяквай сантиментални добродетели.
Не се тревожи. Вярвам в правилата и традициите и да си знаем мястото.
Но има и нещо друго.
И какво е то, моля?
Вярвам в любовта.
Блестящите кариери, животът сред разкош рядко се постигат без...
... частица любов.
Бабо, изненадваш ме.
Радвам се. Изкачването на всички стъпала не е било напразно.
Ще ти кажа само това.
Първо, помири се със сестра си.
А после се помири със себе си.
О, Мери!
Баба ти ще се върне ли за вечеря? - Не спомена.
Тръгва без да ни се обади. И се връща без да ни види.
В немилост сме. Нима е трудно да го проумеем? Да вървим.
Не искаш ли да дойдеш? - Не.
Нямате нужда от мен. Достатъчни сте за заглавие във вестника.
И определено не се нуждаете от мен.
Милорд, може ли да поговорим? - Какво има?
С ваше позволение, искам да кажа на г-н Бароу, че може да остане,
поне за момента. Ще свали товар от плещите му.
Какво облекчение. Щях да предложа същото.
Нима, милорд? - Да. Чувствам се виновен колкото теб, Карсън.
Ще ви кажа за какво се обвинявам. Не смятах, че изпитва чувства.
Смятах го за безсърдечен човек. А съм грешал.
Никой човек не е остров, Карсън. Дори Томас Бароу.
Би трябвало да съм ти много сърдита. Призовал си баба, за да ме смъмри.
Бях изумен, че тя се отзова.
Каза, че писмото ти е било много красноречиво. Убедил си я.
И какво ще правиш? - Щом баба си тръгна, изпратих на Хенри
телеграма да хване следващия влак.
Да се надяваме, че ще пристигне за чая. - Ами Идит?
Това е по-тежката задача. Готова съм да се извиня.
Но защо да ми прости?
Забавих се. Тя тук ли е вече? - Г-ца Джоунс пристигна, лейди Идит.
И защо е това загадъчно изражение? - По-добре влезте.
А, Идит.
Оказа се, че това е г-ца Касандра Джоунс.
Спрат? - Добър ден, лейди Идит.
Банани!
Не е нужно да ти казвам защо съм тук.
Или знаеш всичко, или не ме чуваш.
Истината е, че го обичам.
Смятам, че си подхождаме,
но толкова искам да усетя,
че се радваш за мен както аз бих се раздвала за теб, мили.
Помни, че колкото и да го обичам...
винаги ще обичам теб.
Често идвам по това време. - А аз не идвам достатъчно често.
Не, не. Това е само навик.
Всъщност, дойдох да го помоля за прошка,
ако не звучи твърде глупаво.
Разбирам. Значи пак искаш да се омъжиш.
Е, не знам дали ще получиш прошката му,
но няма нужда да искаш моята. Много се радвам.
Да ви донеса нещо друго? - Още една хапка и ще се пръснем.
Освен ако няма от онези вкусни кифлички.
Разбира се. Люси, донеси кифличките.
Кога ще дойде фотографът? - В пет часа, милейди.
Боя се, че хора от селото са дочули и също чакат.
Сигурни ли сте, че го искате? - Нямаш ни вяра.
Това е. Ще ви оставя. - Не трябва да си тръгваш, Том.
Повярвайте ми, твърде дълго съм част от това ухажване.
Вие се оправяйте оттук нататък.
Е? - Е, какво?
Мери, последния път ме изхвърли, защото ти казах, че те обичам.
А сега ми свирваш и аз съм тук, макар да не знам защо.
Беше прав. Влюбени сме един в друг.
Не съм сигурна защо се съпротивлявах, но престанах.
Знам, че не съм онова, което си търсила.
Том и аз веднъж си говорихме, че бракът трябва да е равностоен.
Няма нищо общо с положение или пари,
просто и двамата трябва да са равни по сила и страст.
Да позвъня ли за още чай?
Винаги ли си толкова хладна и сдържана? Надявам се.
Не знам какво имаш предвид.
Думите ти накараха сърцето ми да бие така бясно,
учудвам се, че не можеш да го чуеш. Горещо и студено ми е, не мога да дишам.
И всичко е заради теб. - Добре го прикриваш. - Благодаря.
Трябва да знам, че си сигурна.
Сигурна съм. Открих половинката си.
Не съм на 20 години, не треперя при допира на ръката ти,
но знам, че ако те напусна никога няма да съм щастлива
колкото можем да сме заедно.
И аз не съм на 20 години, но все още треперя при допира на ръцете ти.
Аз също. Не знам защо го казах. - О, мила. Благодаря на бога, че те има.
Какво ще правим? Ще избягаме в Гретна Грийн? - Искам да ти призная нещо.
Когато дойдох последния път, носех разрешително, за да се оженим веднага.
Архиепископът на Кентърбъри не трябва ли да даде съгласието си?
Не и ако посочиш църква. - Все пак ти трябва епископ.
Чичо ми е пископ. - Добрата стара Англия. Някои неща не се променят.
Важното е, че още е валидно, защо да не се оженим веднага?
Веднага? - В събота.
Не искаш отново голямо обществено събитие, нали?
Господи, не. Вече съм го правила. - Тогава съгласна ли си?
Е, след като стигнахме дотук.
Изчакайте за миг, г-н Моузли. Изчакайте за миг.
Ако сте готови, милорд, милейди?
Трябва да дойде и г-жа Патмор. - Разбира се.
Не, не, не. Не искате мен. - Настоявам.
Снимка, която да отбележи нашата благодарност за великолепния чай.
Готови? Три, две, едно.
И се кълнеш, че не си хитрувал?
Бог ми е свидетел, не съм я виждал от вчерашния обяд.
Дори закусих в стаята си. - Бил е Карсън.
Не би изложил на риск щастието на Мери.
Странно. Ще кумувам и на двете й сватби.
Не се бях замислял.
Беше добър приятел, Том. Благодаря ти.
Отплати ми се като се грижиш за нея.
Кой е?
Какво? Не мога да повярвам! Защо не каза да те очакваме?
Защото не бях сигурна, докато не се качих във влака. - Как си?
Добре съм. Може ли да не ме питаш повече през остатъка от деня?
Ще ни оставите ли за миг? - Разбира се.
Ще те чакаме долу.
Знаеш, че съжалявам.
Предположих, че ще съжаляваш много, освен ако не си обезумяла.
Не съм обезумяла, но съжалявам. Не знам защо го сторих. Наистина.
Казах ти.
Беше нещастна и искаше и аз да съм нещастна.
Сега отново си щастлива и ще бъдеш по-добра... за известно време.
Щом така се чувстваш, защо си тук?
Защото в крайна сметка си ми сестра
и един ден само ние ще помним Сибил...
... или мама, татко, Матю,
Майкъл, баба, Карсън
или всички останали, които са населявали младостта ни,
докато накрая споделените спомени ще означават повече
от взаимната ни неприязън.
Какво смяташ, че щеше да помисли той?
Ходих на гроба му, за да му кажа, нетипично за мен.
Матю те обичаше и искаше да си щастлива.
Сигурна съм, че много, много ще се радва. Всъщност, знам го.
Хубава си, между другото. - Благодаря ти.
По-добре влизай, за да си намериш място. Аз ще я изчакам тук.
Амилия каза, че сте я посетила. - Така е. Говорихме за Лари.
Наистина ли? Имаше ли резултат? - Това по-скоро зависи от него.
Със сигурност е била...
Сега топката е в полето на Лари, лорд Мертън, само той може да я изиграе.
Тези, които бог е събрал, никой не може да раздели.
Защото Хенри и Мери са свързани в свещен брачен съюз
пред бог и това множество,
врекли са се един другиму
и са го потвърдили чрез даването и получаването на пръстен.
Свързвайки ръцете им
... ги обявавам за съпруг и съпруга.
В името на отца и сина и светаго духа.
Амин. - Амин. - Амин.
Поздравления, Хенри!
Благодаря.
Това си беше удоволствие, ала сега ще си платим,
ако не се приберем у дома, за да поднесем закуската.
Е, г-н Толбът. Направо ми подкосихте краката.
Обещавам ти, че няма да съжаляваш. - Така ще е най-добре.
Заминават, нова двойка в един нов свят.
Изглежда, че всичките ни кораби се прибират в пристанището.
Ами Идит? - От всичките ми деца, Идит ми е поднасяла най-много изненади.
Да, изненади, от най-разнообразно естество.
Изненадата си е изненада, мамо,
сигурен съм, че още не сме видяли последната.