Кажи ми най-лошото, Били.
Боя се, че г-н Роджърс ви победи с три секунди и половина.
Приеми го като мъж, Хенри. Превъзхождам те.
Искаш ли питие?
Защо не? - Ще се видим там. Благодаря, Били.
Това е много мило. - Кое?
Приятелят на Мери - Хенри Толбът - кани всички ни
да го гледаме в Брукландс следващата седмица.
Просто се подмазва. - Мама никога няма да те пусне.
Не виждам защо. - Защото още се възстановяваш.
Само ще гледам ралито, няма да се състезавам.
Пътят е дълъг, а ще трае не повече от десет минути.
Каза ми, че ще покани Бърти Пелам.
Ами ти, Мери?
Мисля, че се самонавих, макар да съм убедена, че ще съжалявам.
Само си помислете! Завършен и работещ!
Собственица на малък хотел.
Какво преусторихте? - Превърнах една спалня в баня
и поставих вътрешна тоалетна. - Ама че работа!
Остават две спални за гости и стая за племенницата ми.
Която ще е ваша, когато му дойде времето. - Когато му дойде времето.
Трябват ви само клиенти, въпрос на време.
Как върви животът на младоженците? - Добре.
Само че г-н Карсън иска пак да вечеря у дома.
Няма защо да сте така мрачна. Ще спретна нещичко набързо.
Каквото и да спретнете набързо,
няма да го сготвя както трябва или чиниите ще са студени,
или пък сосът ще е неподходящ. - Той цени ли ви изобщо?
Че някой мъж прави ли го? - О, Дейзи.
Изпитната комисия е уведомила г-н Доус за датата.
Божичко, кога е? - На 20-ти.
Боже мой!
Ще съм ти благодарна, ако не произнасяш името божие напразно.
Надявам се да не е напразно! Всяка помощ ще ми е от полза!
Обичаш ли сватбите? - Да. Но на тази няма да отида.
Ще се чувствам като злата орисница на орисването на спящата красавица.
Защо Лари Грей иска да присъстваш? Точно ти.
Сигурна съм, че не иска. Явно Дики ги е убедил да ме поканят.
Съмнявам се. Едва ли иска да те подлага на още обиди.
Кой тогава?
Смятам, че това е дело на госпожица Крукшанк.
Тя натрапва приятелството си показно.
Защо да не я посетя? Да видя дали мога да изтръгна истината.
Съжалявам, че ти показах писмото. - Недей, недей.
Нещата добре ли вървят в бившето ми кралство?
Кора се приспособява. Вероятно се чувстваш странно.
О, не. Аз съм вчерашният ден, а тя е утрешният. Така стоят нещата.
Сигурно че чувстваш много наранена.
След като е вече факт, мога да съм откровена.
Разгневена съм от начина, по който се отнесоха с мен.
Не те виня.
А докато съм разгневена, говоря неща, които хората трудно прощават.
Затова реших да замина.
Предпочитам дам воля на яростта си насред пустинята...
... и да се завърна, когато успея да овладея езика си.
Самопознанието ти е пример за всички ни.
Не мислиш, че греша?
Последното, от което имаш нужда на този етап от живота си
е да се скараш със сина и снаха си.
Именно. Не бой се. Ще посетя г-ца Крукшанк преди да замина.
Подозирам, че е корав орех.
А аз съм корава орехотрошачка.
Как се справя г-н Мейсън? Насреща съм, ако се нуждае от помощ.
Ще ходя там следобеда, ще му предам, че си го казал.
Търся си работно място, г-н Карсън, честно.
Не казвам, че не търсите, но е нечестно спрямо негово благородие да протакате.
Означава ли, че съм уволнен?
Означава, че ще съм доволен, когато узная самоличността
на следващия ви работодател, г-н Бароу.
Ще отседнем у Розамънд, ще отидем на пистата, ще обядваме,
ще гледаме състезанието и ще се върнем у дома на следващия ден.
В твоето състояние е неудачно.
Какво ми е на състоянието? Освен, че съм изпаднал в скука.
Моля те, пусни ме.
Решението не е мое. - Ако го мислиш, отиваме.
Идит? - Ще дойда, щом Бърти ще идва.
Доста му е далече.
Може би има нещо друго, което ще прави в Лондон.
Нима не е достатъчно, че ще има възможност да те зърне?
И ако е така, ще те подразни ли?
Съжалявам, ако г-н Карсън се е изказал твърде грубо.
Не го прави злонамерено.
Но се тревожи, че планът се забавя.
Иначе казано напускането ми.
Още не сте открил правилния човек, г-н Бароу.
Но съм сигурна, че там навън има приятели, които ви чакат,
а нова работа в нов дом може да ви помогне да ги откриете.
Виждате ли, г-жо Хюс,
това е първото място, където пуснах корени.
Ужасно съжалявам, лейди Грантъм. Никой не ми каза, че ще идвате,
а боя се, че лорд Мертън излезе. - Вас дойдох да видя.
Ласкаете ме.
Да ви предложа нещо? - Само вниманието си.
Тук ли да седна?
Г-жа Кроули ми каза, че сте я посетила,
когато сте дошла за първи път и сте била удивително дружелюбна.
Надявам се, че винаги съм дружелюбна. - Никой не е дружелюбен винаги.
А сега сте я поканила на сватбата си,
което я свари неподготвена.
Имате предвид, че Лари и г-жа Кроули не са се спогаждали в миналото.
Лари Грей се отнесе към г-жа Кроули по начин,
по който през всяко друго столетие щеше да доведе до
отстрелването му по време на дуел.
Едва ли е било чак толкова зле.
Значи сте невярно осведомена. Но аз искам да разбера следното.
Защо насърчавате г-жа Кроули, щом дори мисълта за нея отвращава годеника ви?
Все още не съм съгласна, но ще кажа,
че навярно Лари не е обмислил нещата напълно.
Което ще рече? - Баща му е стар
и сам и се нуждае от...
И се нуждае от грижи?
Които вие не сте готова да предложите.
Щях да кажа "другарка".
Която не сте готова да бъдете.
Ами тази къща? Ще се откажете ли от нея, за да се отървете от него?
Едва ли ще иска да живее в Кавенам след смъртта на лорд Мертън.
Ще е самотно за жена като нея.
Но се обзалагам, че няма да е самотно за жена като вас.
Ще се наложи да ви завлекат, докато си изпочупите ноктите,
забити в рамката на вратата.
Такава значи била работата.
Безплатна медицинска сестра да ви отърве от досадния старец.
Жестока сте, госпожичке!
Щях да съжалявам Лари, ако не ми беше толкова противен.
Ще забравя, че сте го казала, но сега трябва да си вървите.
Останете ли още, ще ни бъде неудобно, когато се срещаме.
Което неизбежно ще се случва. - Не мисля, г-це Крукшанк.
Не и ако първа ви забележа.
Както вероятно сте разбрали,
семейството ще отсъства за три дни следващата седмица,
така че ако някой от вас смята, че му се полага почивка,
възползвайте се тогава. Но първо ме уведомете.
Пуснах обява. Ще излезе на сутринта.
Трябва само да сте търпелива. - За какво става дума?
Г-жа Патмор е готова за първите си посетители в къщата за гости.
Бързо стана. - Да, тъкмо това казах.
Имам пеперуди. - Не ставайте глупава.
Ще намина да проверя, докато те са в Лондон.
Ще дойда с вас, ако искате.
Всеки има нещо да прави през свободните си дни, освен мен.
Знаем какво трябва да правите вие, г-н Бароу.
Да, г-н Карсън.
Стана тя каквато стана!
Ще ми кажете ли или не?
Решила е да си събере багажа и да отплава за Южна Франция.
Кога? - Семейството е в Лондон следващата седмица
за автомобилното състезание, а тя иска да замине, докато ги няма.
Не може да го направи! - Нима?
Е, може да й се явите и да й кажете.
Ще ми спести опаковането. - А с вас какво ще стане?
Какво мислите? Отивам с нея.
Не знам... Ще се разхождам по крайбрежната алея "Кроазет",
ще вечерям в "Сен Жуан-ле-Пен".
Бреме, което мога да понеса. - Ами аз?
Ще седите тук и ще лепите марки.
Значи ще се промъкне тихомълком, докато те са далеч от дома?
Милейди няма намерение да се промъква, благодаря ви много.
Що се отнася до промъкването, оставям го на вас.
Трябва да вървя. Имам много работа.
Голяма досада, но какво да се прави.
Две вечери, и двете не са големи събития...
... и дрехи за Брукландс. - Много добре, милейди.
Жалко, че не се радваш. За разлика от мен.
Тревожа се, че ще дадем надежди на г-н Толбът.
Е, аз съм любопитен да го видя.
Слушай, много го харесвам, но не вярвам, че професионален шофьор
със скромни изгледи за бъдещето ще я направи щастлива.
Сибил - може би. Но не и Мери.
Там е работата. Какво притежава той, което така запленява Мери,
а стелещите се акри на Тони и диадемата на виконтеса нямаха?
Вероятно сексапил, но Мери не е ли твърде разумна?
Имаме много противоречива дъщеря.
Никога не съм бил на автомобилно състезание.
Г-н Толбът ще го уреди. Може да помогнеш с пикника,
но ще трябва да хванеш влака. Няма достатъчно място в колите.
Г-н Бейтс го очаква с нетърпение.
Ще ми се и аз да бях. - Не е нужно да ходите.
Мисля, че се налага. Това е част от него, трябва да свиквам.
Звучи сериозно.
Предполагам, че не одобряваш.
Не е моя работа, милейди. - Но не одобряваш?
Г-н Толбът изглежда свестен господин.
Но не съм убедена, че неговият и вашият живот си пасват.
Не исках да ви обидя, милейди. - Не съм обидена.
Угрижена съм, защото разбирам какво имаш предвид.
Казват, че противоположностите се привличат. - Да, привличат се.
Но дали са "заживели щастливо"?
Ще се кача след минута.
Защо преговаряш, ако ще изпитва общата ти култура?
Или го знаеш, или не.
Трябва да върша нещо. - Толкова ли е важно за теб?
Важно е да не се чувствам като глупак.
Не ти си глупак, а аз. - Защо говориш така?
Защото още не мога да реша какво да правя с Койл.
Не разбирам защо.
Може би ако бях дала показания в съда, но това така и не се случи,
а както каза нейно благородие: "Историята звучи незавършена."
Звучи като че ще идеш.
Трябва да съм сигурна, че той вече няма власт над мен.
Ще ми кажеш ли, когато решиш?
Когато Дейзи ми каза, че искаш да помогнеш
се почудих дали не можеш да се заемеш със счетоводството?
Или пък да отхвърля тежката работа?
Няма нищо, с което да не мога да се справя, докато отбием прасенцата.
Но трябва да подредя сметките. Кога можеш да дойдеш?
В момента съм зает.
Добре. Кажи ми, когато можеш да се измъкнеш.
Заминаваш? Днес?
Ще прекарам довечера в Лондон,
а утре отплавам от Саутхемптън с кораба "Париж".
Ще обиколим Средиземноморието,
след което ще отседна у семейство Бруъм в Кан.
Отдавна ме канят. - Заобиколена от чужденци.
Причината за пътешествието ми е да се затъжа за дома.
Месец сред французите ще свърши работа.
Робърт няма ли да се огорчи?
Едва ли ще се огорчи толкова, колкото ако знаеше защо заминавам.
Може ли да му го предадеш, когато се приберат у дома?
Ами ако искат да се свържат с теб, докато те няма?
Ами... писах на Том.
Обясних му как да се свърже с мен. Той е най-разумният.
Между другото,
посетих г-ца Крукшанк.
Тя ли стои зад странната покана?
Работата е там, че иска да я отървеш от грижата за Дики,
за да не й се пречка.
Сега изборът ти става по-труден от преди.
Когато разговаряхме, не искаше да заставаш между
бащата и синовете му. - Какво се е променило?
Трябва да решиш
дали да го изоставиш на себичните му, алчни деца.
Дали е редно?
Все още е двуборство, в което не искам да се намесвам.
Според мен, когато г-ца Амилия ти прехвърли своя товар,
дори коледна картичка няма да видиш.
Ще сте готова ли за утре вечер? - Само една двойка е.
Къщата изглежда прекрасно.
Без съмнение.
Но има още много за обмисляне. Не предлагате вечеря, нали?
Ако искат да вечерят, могат да идат в кръчмата.
Но искам да се прочуя със закуската си.
Да си създам име. - Лесно ще се справите.
Утре пак ще дойда,
но дали да се връщам в четвъртък сутринта?
Семейството още ще е в Лондон,
а Дейзи може да приготви закуската за прислугата.
Не възразявам.
Относно вечерята с г-н Карсън. Защо да не е утре вечер, докато ги няма?
Поне веднъж ще можем да се нахраним по нормално време.
Възможно е или пък не...
... защото ми хрумна идея.
Привет, страннице. - Всъщност не съм тук.
Утре съм на автомобилното състезание в Брукландс, та реших да се отбия
и да видя какво ново. - Нищо особено.
Макар че днес получихме предложение.
Щях да те питам какво мислиш.
Името й е г-ца Касандра Джоунс.
Смята, че трябва да имаме колонка с полезни съвети.
А тя ще ги пише? - Да, но трябва да призная,
че примерите й са доста забавни.
"Съпругът ви губи интерес?
Първа стъпка. Погледнете се в огледалото."
Какво предлагаш?
Ще измислим някакви проблеми, а тя ще напише отговорите,
след което ще видим дали се харесва на читателите.
Няма нищо ново в колонката с женски съвети,
но са много популярни в Америка,
явно и тук ги очаква нов възход.
Дали да я интервюираме?
Да го оставим, докато решим дали ще продължим.
Мисля, че си струва да опитаме.
Никога не съм ходила на автомобилно състезание.
Новият приятел на сестра ми се състезава. Защо не дойдеш?
Едва ли е уместно. - Аз съм твой работодател
и след като смятам, че е редно, значи е така.
Ще се запознаеш със семейството ми, ако си достатъчно силна.
Като гледам около масата,
се чудя дали не трябваше да отворим дома Грантъм в Лондон. Изпитвам вина.
Недей. Знам колко е досадно.
Още повече, там няма истинска прислуга.
Почти всички, които познаваме продават лондонските си къщи.
Но не аз решавам.
Минах покрай дома Девъншир на път за вкъщи.
На мястото му се издига нещо огромно.
Апартаменти, офиси и аукционни зали.
Хората вече не искат огромни дворци, дори да могат да си ги позволят.
Но беше забавно в тях.
В младостта ми всички изтъкнати домакини
даваха обеди за 20 души всеки ден.
И ако се отзовеш на време, получаваш страхотна храна.
Много съжалявам, лейди Розамънд, мислех, че вечерята е приключила.
Така и трябва. Ще отидем отатък.
Освен ако момчетата предпочитат да останат и да говорят за коли.
Предпочитам да се присъединя към дамите. - Като лорд Байрон?
Добре стори, че доведе всички. Много съм ти благодарен.
Недей. И аз съм въодушевен като теб.
Беше доста очевидно. Да се отбиеш неканен след вечеря.
Надявам се да е очевидно. Очевидно, че искам да съм част от семейството.
Аз нямам ли думата?
Искам да те заобиколя от хора, шепнещи: "Не е ли божествен?"
Или "Ще си луда, ако го изпуснеш."
Ами ако кажат: "Не мислехме, че точно по автомобилен състезател
ще хлътнеш!"
Не е нужно, ти вече го каза.
Боя се, че списъкът от хора,
които ще идват утре е дълъг.
Дай ми го и ще уредя нещата.
Имаш ли нещо против, че поканих семейството ти без да те попитам?
Тук съм, нали?
Да пием кафе.
Готова ли си за изпитите?
Постарах се колкото мога. - Друго не е нужно.
Признавам, не бях сигурен,
но след като стигна дотук - браво! Желая ти късмет.
Чудя се докъде ли ще стигне.
Посещението на Гуен не ни ли показа,
че през новия век всичко е възможно?
Ами вие, г-н Моузли, готов ли сте?
Така мисля. Повече от всякога.
Ще дойда да донеса обяд на вас, Дейзи и г-н Доус.
Не сте длъжна. - Не съм, но искам.
Ще ви помогна.
Г-н Бароу, вие какво ще правите през свободното си време утре?
Ще преглеждам обявите за работа, г-жо Хюс, какво друго?
Така, това е.
Мисля, че си готов.
Колата е хубава. - Нужен си в отбора, ясно е като бял ден.
Не ме изкушавай, Хенри.
Кой е това? - Лора Едмъндс, моят редактор.
Лора, Том Брансън, моят зет,
и героят на деня - г-н Хенри Толбът.
Здравейте. - Сестра ми, Мери.
Това са родителите ми. Ще ги запомниш с времето.
Радвам се най-накрая да се запознаем. - Лорд Грантъм, лейди Грантъм.
Това е Чарли Роджърс. Състезава се за отбора на Хенри.
Отбора на Хенри, така ли? Все път го разпердушинвам.
Само се перчи. Аз съм по-бърз, по-млад и по-добър.
Не и в шофирането.
Иска ми се да можех да сторя още нещо от полза.
Викай, Том. - Не е нужно да ме молиш.
Не знам защо го правя. Дори не мога да преглътна.
Ужасно претенциозно, не сме свикнали на такава храна.
Нима? - Обичайно е сандвич, омазан в машинно масло и газирана напитка.
Е, радвам се, че сме внесли някакво подобрение.
Благодаря.
Влакът ми вися цял час в тунел.
Както и да е, сега съм тук.
Ела да се запознаеш с г-ца Едмъндс.
Трудно ли е да сте жена редактор? Улица "Флийт" звучи неумолимо.
Трудно е да си жена във всяко поприще извън домакинството.
Но се старая. - Мисля, че е смело и хубаво.
Небеса! Покръстването на татко в модерния свят е почти завършено!
Не се заблуждавай. Все още иска да ни види като щастливи съпруги и майки.
Не е честно. Всеки може да промени възгледите си.
Съвсем правилно. Има още храна.
Радвам се, че няма недоволни за дето лейди Идит е наела жена.
Превъзхождате последния редактор, това е сигурно.
И не сте единствената тук, престъпила няколко граници.
Започнах живота си в абатство Даунтън като шофьор.
Мисля, че ни викат.
Колите са по местата си. Да вървим. - Следвам те.
И там ще останеш, ако стане на моето.
Не мога да ти опиша калко много означава за мен, че дойде днес.
Надявам се, защото храносмилателната ми система съвсем отказа.
Всичко ще бъде наред. Мери, довери се на уменията ми.
Когато мина край теб, очаквам да викаш и махаш.
Молитвите броят ли се?
Хенри! - Идвам.
Това ще удържи духа ми висок.
Ще се видим след малко.
Чакаме последния участник...
Ето го и него. Хенри Толбът, кара кола № 14.
Успех, Чарли.
Успех, старче.
Всеки момент
флагът ще бъде спуснат и състезанието ще започне.
Чуйте ръмженето на тези двигатели, дами и господа.
Потеглиха. Ето ги и тях, профучават надолу по трасето
борейки се за първо място.
Идват!
Давай, Толбът!
Не трябва да викаш това. Толбът не е ли име на автомобил?
Не мога да викам "Давай, Хенри!" Може всички да се казват Хенри.
Боже мой, ето ги. - Давай!
Кога ще свърши? - Няма да е скоро, правят обиколки.
Да! Давай!
Давай! Бог да те благослови! Давай!
Какъв е смисълът? Какво ще постигнат?
Ти как мислиш? Скорост.
Много мило от ваша страна, г-жо Патмор.
Щях да донеса и лимонада, но я забравих на кухненската маса.
Много ме е яд.
Тази ли имате предвид?
Много мило от ваша страна, г-н Бароу. Благодаря ви.
Как мина изпитът? Справихте ли се?
Няма как да знаем отговора на този въпрос, нали, г-н Доус?
Скоро ще узнаете.
Дейзи ще почака малко.
Не съм свършила още. Имам още три раздела след обяда.
По-трудно ли беше, отколкото мислеше? - Сам се увери.
Какво ще кажеш за номер две? Направо ме разби, казвам ти.
Какво пише? Прочети го, Анди.
Аз ще го прочета. - Защо, какво има?
"Цар...
Нико... лай..."
Дай ми го.
"Цар Николай I нарекъл Турция болника на Европа.
Какво породило болестта на Турция
и какви мерки предписал руският цар за излекуването й?"
Не мога да чета, г-н Моузли.
Г-н Бароу се опита да ме научи да чета,
но съм твърде глупав. - Не говори така.
Така излиза. Глупак, който не знае нищичко.
За нищо не ставам.
Състезанието става напрегнато,
защото водещата кола № 6 се оттегли
поради проблем с радиатора, както изглежда.
Явно и на сър Патрик не му издържаха нервите!
Ето ги отново.
Боже мой, не им ли завиждате? - Не, изобщо.
Нито пък аз. Ще се наложи да държим Том под око.
В това има устрем и дързост, дори аз го виждам.
Анди, може би мога да ти помогна, ако искаш.
Много мило. Какво ще кажеш, Анди?
Опитвах ли опитвах с г-н Бароу, но нищо не излезе.
Твърде съм глупав. - Ще престанеш ли да го повтаряш?
Не си глупав, обещавам ти, че скоро ще четеш за удоволствие.
Трябва да идваш два-три пъти в седмицата след училище.
Ще ти е възможно ли? - Най-удобното време за мен.
Няма да отнеме много, ще видиш.
Можем да продължим с... - Г-н Бароу,
най-добре ще е да се отдръпнете.
Постъпил сте великодушно, но да не объркаме Анди с различни методи.
Не, разбира се, че не.
Неприятно ми е да ви прекъсвам, но Дейзи има още много работа,
най-добре ще е да се захваща. - Имаш ли нужда от помощ?
Ще се оправя. - Успех, Дейзи.
Да, успех.
Странно е, когато къщата е празна.
Още една причина да сме по-бдителни.
Да седнем. - Не знам.
Само за момент.
Ето на.
Хубаво е, нали?
Съвсем не живеят зле, трябва да се съгласиш.
Живеят както им се полага. Има си своето бреме
и своето преимущество.
По-добре е от бреме за цял живот.
Надявам се, че си готов за довечера.
Веднъж и ние да се нахраним като цивилизовани хора, не закъснявай.
Сигурна ли си, че знаеш как да приготвиш храната?
Не се тревожи. Обсъдих всяка подробност с г-жа Патмор.
Здравейте.
Какво става тук?
Искате ли компания? - Не, г-н Бароу, не искаме.
Битката за лаврите на победителя ще е оспорвана.
Какво е това? Бентлито с № 8 намалява!
Остава встрани от пистата.
Явно има проблеми с управлението. Роджърс излиза начело!
Роджърс повежда и погледнете!
Хенри Толбът с кола № 14 се опитва да му отмъкне водачеството.
Ето го отново!
Толбът атакува от вътрешната страна и се бори за водачеството.
Не мисля, че Роджърс има силите да се пребори!
Вижте! Роджърс се завръща!
Ще повярвате ли? Отново ще поеме водачеството!
Какво блещящо шофиране на Чарлс Роджърс!
Ето ги отново, двете бенлита,
рамо до рамо покрай трибуните. Давайте, момчета с бентлита!
Давай!
Горе главата. Малко остана.
Наистина ли? Сякаш съм в капана на вещерско проклятие
от цяла вечност.
Това е ужасно. Много лошо!
Стой тук. Бърти, ела с мен. - Разбира се.
Не, не става. Не мога да стоя тук.
Никъде няма да ходиш.
Трябва да отида при нея! - Не, Анна. Не и в твоето състояние.
Няма значение, трябва да ида. - Ще я последвате ли, моля?
Разбира се.
Измъкнете го оттам!
Чарли!
Върни се! - Чарли!
Твърде късно е, Хенри. Хенри, назад!
Хенри, Хенри, назад!
Чарли! - Отишъл си е, Хенри.
Не! Чарли!
Чарли!
Трябва да му помогнем. Чарли!
Чарли! - Пуснете ме да мина.
Познавам го. Пуснете ме да мина!
Не говори така. Не знаем да ли е той.
Боже мой! - Трябва ми помощ!
Кой е? Можем ли да разберем? Том, Бърти, кой е?
Боя се, че е Чарли Роджърс.
Той беше мой приятел.
Всъщност, най-добрият ми приятел.
Тази фраза прозвуча сякаш е извадена от...
... роман на Райдър Хагард.
Продължавам да се питам дали... го насърчих.
Естествено, че си го насърчил,
както и той теб. - Да, но съм такъв глупак...
Предизвиквах го и го дразнех, тласнах го.
И той правеше същото.
Ако беше умрял вместо него,
той щеше да задава съвсем същите въпроси.
Да, но не умрях аз, а той!
Съжалявам. Съжалявам.
Ще си тръгваме.
Леля Розамънд не иска да отменя вечерята тази вечер.
Мисли, че всички трябва да сме заедно на ден като днешния.
Аз не мога. Налага се да посетя семейството на Чарли.
Разбира се. Не съобразих.
Предай й благодарностите ми.
И Мери... - Не.
Да не се занимаваме сега с това.
Казвайте. Облекчете страданията ни. Издържал ли е или не?
Г-н Моузли, много ще се радвам,
ако станете един от преподавателите в селското училище.
Много мило, че дойдохте тази вечер да ми кажете.
Означава ли, че ще сте учител, а не прислужник?
Кога напускате? - Дайте му минута.
Има много за уреждане.
Разбира се, че има. - Впечатлен съм, г-н Моузли.
Има възпитаници на Оксфорд и Кеймбридж, които знаят много по-малко от вас.
Трябва да се гордеете.
Приятна вечер.
Г-н Доус.
Много ви благодаря.
Добра работа, г-н Моузли.
Ти си следващият. - Съмнявам се, но ви благодаря.
Трябва да празнуваме. Елате в кухнята, докато правя вечерята.
Имам бутилка вино, ако г-н Карсън не възрази.
Значи край на службата за вас?
Идва край на службата за повечето от нас, Дейзи.
Аз само си тръгвам по-рано.
Ще ви липсва ли?
Нека сме откровени. Нямаше да стана иконом.
Не и в изтъкнат дом като този.
А отсега нататък ще има все повече хора,
търсещи работа и по-малко работни места, така че е време.
И е хубав начин да си тръгна.
Е, радвам се. Заслужавате го.
Никога не съм мислел, че заслужавам нещо.
Явно там ми е била грешката.
Идвате ли, г-н Бароу?
След минута. Ти върви.
Ето, Дейзи, вземи една.
Анди, ела. Вземи си чаша вино. - Поздравления.
Как се случи?
Явно съм се спънала и паднала накриво.
Г-жа Патмор ме превърза, но ще ида на лекар сутринта, ако се влоши.
Но как ще готвиш? - Не мога да готвя!
Не мога и да вдигам.
Не е трудно. Ще те напътствам, не се тревожи.
Искаш да кажеш... че аз ще готвя?!
Нещата стават последователно.
Сложи пилето във фурната,
после обели картофи и приготви карфиола.
И сложи чайника да ври.
Ще намериш хляб и лук за хлебния сос.
Маслото и млякото са в шкафа с провизиите навън.
Предполагам, че никой няма да яде нещо друго.
Приказките за риск и опасности някакси звучат забавно.
Действителността обаче крие ненадейна смърт.
Ненадейна, групава, напразна смърт.
Ужасна работа. Кървава.
Английският език никога не разочарова. - Млъквай!
Ще минем ли отатък?
Лягай си. - Аз също ще си лягам.
Останалите можете да си говорите до зори.
Да се сбогуваме ли?
Не още. Ела в гостната да изпием по едно питие.
Хенри е на телефона.
Кажи му да се обади утре.
Мисля, че трябва да говориш с него.
Опитай да поспиш.
Първо трябваше да чуя гласа ти.
Истината е,
че няма да заспя, докато не разбера какво ще стане с нас.
Хенри, да не го правим сега.
Мисли за Чарли, не за нас. - Изслушай ме. Чарли щеше.
Смъртта му ме накара да осъзная,
че нямаме и минута за губене.
Искам да уловя мига.
Да не го изпусна. - Не.
Какво искаш да кажеш? - Съжалявам, нямаше да го казвам сега,
но днес и аз осъзнах нещо.
Не ни е писано да сме заедно, Хенри.
Не си подхождаме. - Мога...
Не казвай, че ще се откажеш от състезанията.
Не искам да се отказваш от нищо,
освен от мен. - Не мога да се откажа от теб.
Моля те. Желая ти само доброто.
Искам да имаш дълъг и щастлив живот.
Само че не с мен. - Мери, моля те, не го прави.
Трябва.
Лека нощ, Хенри.
Ще ми се да не бе постъпила така.
Знаеш ли кое беше най-лошото? Когато казаха, че Чарли,
а не Хенри е мъртъв, се зарадвах.
Представяш ли си? Зарадвах се!
Не си била на себе си.
Днес отново ни връхлетя смъртта на Матю.
Изживяваш кошмар. - Не това искам!
Боиш се, че пак ще бъдеш наранена.
Ще ти кажа нещо.
Пак ще бъдеш наранена, както и аз,
защото болката е част от живота.
Това не е причина да се откажеш от мъжа, подходящ за теб.
Съжалявам, че закъснях.
Картофите май са прегоряли.
Нищо. Какво става с карфиола?
О, боже!
Докато си там,
сложи ябълковия сладкиш. В долната фурна.
Денят беше хубав.
Странното е, че доста се забавлявах.
Радвам се, че нещата се развиха добре за г-н Моузли.
И за Анди. Мисля, че е за добро.
Иска да чете само за да научи още за земеделието от г-н Мейсън.
И какво, ако е така? Трябва да си го поделите.
Любовта му не е изчерпана. Като си създава нови приятели,
не означава, че изпитва по-малко обич към теб.
Дали?
Не съм имала много, което да нарека свое.
Намерила си бащина любов и можеш да разчиташ на него.
Какво можеш да разчиташ на мен.
Сега тичай, а аз ще довърша това.
Сладкишът е хубав.
Майчиният винаги беше някак влажен.
Сладкишът.
Това ли беше? Приключихме ли?
Само накисни съдовете.
Увери се, че са покрити с вода.
Не се налага да ги миеш до утре, ако нямаш желание.
Няма ли да си по-добре на сутринта? - Не и за да мия.
Може да помолим Били да намине, но той си има своя работа.
Нямаш нищо против, нали?
Не, нямам нищо против.
Сигурно се радвате да си легнете. С мен е така.
Какво има? - Чудех се дали съм права.
Да ви поздравя.
Малко е рано да се разчува, но е вярно.
Много се радвам за вас. Мисълта за появата на нов живот е нещо хубаво,
особено в ден като днешния.
Лека нощ.
Виж се само, опънал си се като паша.
Рахатлък.
Рано свърших работа. Той си легна след вечеря.
Аз пък не. Тя още е много разстроена.
Заради катастрофата? - Заради катастрофата
и защото скъса с г-н Толбът.
Едва ли е подходящата нощ за подобно решение.
Казва, че е сигурна.
Смяташ ли, че е права? - Не знам.
Вероятно.
Тогава няма какво да добавим.
Боя се, че трябва да тръгвам.
Такава помощ ни оказа.
Странно е, нали? Днес станахме свидетели на трагедия,
но докато стоя тук в обятията ти,
не помня да съм се чувствала по-уютно.
Когато говориш така, ме изпълваш с щастие.
Стига да не е нередно да си щастлив на ден като този.
Не вярвам, че е нередно да си щастлив и уверен
в компанията на някой друг.
Наистина ли те карам да изпитваш всички тези неща?
Няма уловка.
Денят беше тъжен и злощастен,
но присъствието ти ме крепеше, това е всичко.
Работата е там, че искам да има уловка...
Най-добре е да го кажа.
Искам да се оженя за теб.
Не си обидена?
Обидена? Защо да съм обидена?
Във възторг съм, радвам се.
Само малко изненадана. - Защо? Знаеш, че съм луд по теб.
Не съм от момичетата, по които мъжете полудяват.
Тогава грешиш, защото съм луд по теб.
Нямам много, което да предложа,
а баща ти вероятно се надява
на повече от безпаричен управител,
но ако любовта може да наклони везните,
от нея имам в изобилие.
Трябва да те попитам нещо.
Ще ми позволиш ли да взема Мериголд с мен?
Мериголд?
Семейната повереница?
По-привързана съм към нея, отколкото другите
и не искам да я изоставя.
Щом означава толкова много за теб.
Надявам се да имаме и свои деца
преди да ни мине времето. - Разбира се. И аз бих искала.
Означава ли, че приемаш? - Не съвсем.
Ще си помисля. Съжалявам, че ти развалих настроението.
Пак заповядай. Няма да се оженя за никоя друга.
Не и преди да разбиеш сърцето ми.
Ще тръгвам.
Първо ме целуни.
Обещавам, че няма да те карам да чакаш дълго.
Да видим какво ще кажете за това.
Ще тръгвам, но племеницата ми, Люси, е в кухнята.
Тя ще се погрижи за всичко. - Благодаря. - Аз ви благодаря.
Здравей, Карсън.
Г-жа Кроули е в библиотеката, милорд.
Чака от известно време.
Защо? - Не каза, милейди,
но изглежда нетърпелива да ви види.
Г-н Спрат се обади да пита кога се връщате от Лондон.
Г-н Спрат? - Икономът на вдовстващата графиня.
А, този г-н Спрат. Какво искаше?
Отново не беше дадено обяснение. - Става все по-любопитно.
Изобел, дано не сме те накарали да чакаш дълго.
Вината е изцяло моя. Дойдох твърде рано.
Как беше? - Ужасно,
но да не говорим за това.
Съжалявам. И да си призная,
чувствам се малко неловко. - Защо, какво е станало?
Нося писмо от братовчедката Вайълет.
Защо не го е донесла лично?
Защото замина. - Заминала е? Къде?
На борда на "Париж", на път за Средиземно море.
Заради мен е, нали? Бясна ми е.
Няма смисъл да повдигаме темата.
Какво пише в писмото? - Нищо особено.
Има нужда да смени обстановката,
а Спрат ще ни донесе прощален подарък от нея.
Затова се е обаждал.
Г-н Спрат пристигна, милорд.
Покани го. - Ами,
той е в помещението на прислугата
с подарък за ваше благородие, но не иска да го носи тук.
Какво става? - Може и да има право, милорд.
Да идем да видим какво е. - Щом искаш,
но ми се струва доста странно.
Каква е изненадата?
Скоро ще видите, милорд, според мен е хубава.
Добър ден, милорд. - Спрат, каква е
тази огромна тайна, която ще ни разкриеш?
Нейно благородие сама я избра, милорд. Много беше придирчива.
Здравей, мъниче!
Как да те наречем?
Знам как - Тиа.
Мислех, че имената винаги са били от древен Египет.
Тиа е била съпруга на Аменхотеп II и майка на Тутмос IV.
Нищо ли не знаеш?
Още не е обучена, милорд,
затова решихме да не я водим в библиотеката.
Въобще не ме е грижа. Идваш горе с мен.
Том, какво ще кажеш?
Определено обича кучета.
Как бяха гостите ви сутринта? Останаха ли доволни?
Много. Оказа се лекар, г-жо Хюс. Представете си!
Едва ли можеше да имам по-добро начало.
Старах се повече над закуската им,
отколкото за каквото и да е откакто лейди Роуз се омъжи.
Като си говорим за това,
г-н Карсън оцеля ли след снощното изпитание?
Да речем,
че занапред ще изпитва повече уважение към готвача и мияча.
Ще ни създава по-малко неприятности в бъдеще.
Какво е толкова смешно?
Животът, г-н Карсън.
Животът.
Нахълтваш тук, в дома ми,
за да ме наречеш мръсна малка златотърсачка?
Много си нагъл.
Не бих искал семейството да се забърква в местна разправия.
Има предвид мен.
Животът ми вече не е толкова прост.
Какво ли ще си кажат, ако разберат,
че съм бил прислужник в голямата къща? Какво ще си кажат родителите им?
Познавам те. Знам, че си гадна, завистлива, интриганстваща кучка!