Проведохме заупокойната служба по залез, точно както ти помоли.
Беше съвкупна, съчетаваща най-доброто от всичко,
точно като теб, чичо Йохан.
Много ми харесаха монасите и камбаните.
Никога не съм виждала толкова много лотуси на едно място.
Беше прекрасно.
Някой ден искам да организирам
церемония като твоята и за чичо Норман.
Знам, че вие двамата не винаги сте били съгласни един с друг,
но и двамата ми бяхте като бащи.
Може би може да сте приятели в рая, ако той съществува.
Обичам те, скъпи чичо Йохан,
за това, че ми показа каква е любовта.
Сега я виждам в действие по света... навсякъде.
Вече ми липсваш толкова много.
Знам, че зареди съзнанието си в "облака",
и този имейл отива също там,
така че, моя "облак" може би може да докосне твоя "облак", ако четеш това.
Сбогом, чичо Йохан.
Всички по местата.
Защо не си с костюм?
Не участвам в тази пиеса.
В първата сцена е Паприка.
Паприка? Коя пиеса е това?
Броя ти.
Пет, четири, три...
Г-це Годфри, това беше моментът за вашата реплика.
Но аз дори не знам как съм се озовала тук.
Реплика.
Паприка, "Е, само фантасмагории, и нито един факт, както обикновено".
Предполагам, че Гунтар трябва да каже на чичо Исенглас за инцидента."
Публиката чака.
Ще престанеш ли с това?
Е, ти стоиш тук, правиш страшни физиономии
и си мърмориш от пет минути.
Откога е противозаконно да си мечтаеш?
Не мисля, че докторите биха го нарекли така, скъпа.
Губим време. Трябва да ти намерим ново тяло.
Тик-так, тик-так, тик-так. - Но състоянието ми се подобрява.
Боракса и зеления чай-паста ме лекуват.
Медицински е доказано, че обръщат хода на туморния процес.
Четох го някъде. - Да, изглеждаш фантастично.
Мда. Тези ужасни сини линии избледняват с всеки изминал ден.
Тик-так, тик-так, тик-так.
Знаеш ли какво ще ти стои страхотно?
Шапка с широка периферия и очила "Джаки Онасис".
Добра идея. И без това трябва да избягвам слънцето, когато се лекувам.
Опитвахме се да се свържем с теб.
Трябва ми Прайс. Доведете Прайс.
Просто не звучеше като нещо, което човек би оставил на гласова поща.
Застреляха ме, шибан идиот такъв. Намери ми Прайс!
Д-р Прайс е мъртъв.
Какво?
Случи се снощи.
Как?
Ами, един от пациентите му получи нервен пристъп и...побесня,
наръга го...
преряза коремната аорта
и той си отиде за няколко минути.
Това не се...мамка му, това не може да се случва!
Почакайте, кой ви стори това? - Няма значение.
Просто няма значение. Само спри...просто спри кръвта.
Няма засегнати жзненоважни органи, но сте загубил много кръв.
Шибаняк!
Добре...
Притиснете.
Какво правиш, мамка ти? - Протамин сулфат,
интравенозен съсирващ серум. Стойте неподвижно.
Здрасти, Начо. - Голямата Падаща Сестра.
Съжалявам, че избягах. - Не трябва да се извиняваш.
Всички се разбягаха заради ченгетата.
Как си? - Бивам.
Ти? - Опитвам да изкарам някой кинт.
Алуминия е 50 цента за паунд. Медта - четири пъти повече.
Би ли... - А другите?
Всички други си намериха друга дупка.
Добри хора, безплатна храна, твърде хубаво беше за да бъде за дълго.
Предполагам.
Чувал ли си някой от другите?
Съжалявам, Шел-бел.
Хората като Ейтор, те не се връщат назад.
И така, с какво ще опиташ да се занимаваш сега?
Аз...
Не знам.
Добро утро. - Да отида ли да взема бебето?
Тя не е ли тук?
Питър я заведе в парка вчера.
Аз...предположих, че е останала при него за през нощта.
И ти дори и не помисли да ми се обадиш?
Аз... - Млъквай, мамка ти.
Сега знаеш какво е чувството.
Ако само беше откровен с мен, нищо такова нямаше да се случи.
Наистина беше адски тъп, Питър, но стореното е сторено.
Мъртва съм.
И ти също.
Дори не трябва да говоря с теб, докато не е официално, но...
С Роман, обикалящ наоколо и избиващ всички тези хора безпричинно,
не искаш наистина да е на свобода и господар на положението, нали?
Не. Не мисля, че искаш.
Но ти свършва кислорода,
така че...
Братовчеде...ако искаш това да свърши по друг начин,
по-добре се моли за чудо, или започвай да копаеш адски бързо.
Здрасти, Мамо.
Разбрах, че си тук, в секундата, в която влязох.
Заради миризмата е. Миришеш на труп.
Боли, нали? Туморът се е обвил около очния ти нерв.
Хайде. Ела насам. Хайде.
Роман, моля те, помогни ми.
С какво, да се нахраниш с мен?
Да завладееш тялото ми?
Да, добрата ти дружка Прайс ме светна, преди да хвърли топа.
Умирам. Аз...
Не мога да мисля нормално. Затова ми трябва помощта ти.
И защо изобщо бих ти помогнал?
Защото ме обичаш.
Въпреки всичко, имаше време, когато бяхме близки.
Бяхме. Ти се погрижи за това.
Но ти ставаш все повече като мен, във всичко, което правиш.
Със сигурност разбираш защо съм такава, каквато съм.
Искам да кажа, просто не съм някоя, която може да се откаже.
Може би и двамата сме създания с абсолютна воля.
Можеш да си имаш воля, колкото си искаш.
Вече си мъртва,
и очаквам момента, когато ще си затвориш шибаната уста завинаги.
Помогни ми да намеря Ани.
Просто ще си отида и никога повече няма да ти досаждам.
Ще направя всичко, каквото поискаш.
Единствения проблем с това, което искам, е че не си мъртва.
Аз те направих такъв, какъвто си. Научих те да оцеляваш.
Освен това, вече не си ми нужна. - Не. Недей.
Винаги ще съм ти нужна.
Така ли? По-силен съм, отколкото ти някога си била.
Не.
Време е да тръгваш. - Недей.
Времето ти изтече.
Не трябва да съм тук. Не знам какво да кажа.
Реплика?
"Адът е мрачен.
Как не те е срам, съпруже!
Войник, а се плаши?
Какво, че щели да узнаят, като никой не смее да потърси сметка
от нашата власт. Но кой да..." ("Макбет", 5 действие, 2-ра сцена)
Говори, скъпа! - Казвам ти, ако имах власт
Кой...
Реплика.
Реплика!
Каква ми е шибаната реплика?
Какво трябва да направя? Да се откажа ли?
Не говори глупости.
Беше истинско ангелче.
Нахраних я и й смених пелените, сложих я да си легне преди час.
Благодаря.
И имаме посетител.
Съжалявам.
Трябва да е стегнато.
Късметлия си, че още си жив.
Да не изкушаваме съдбата. Хайде, ще те откарам до болницата.
Не. Там има твърде много хора, които ще задават твърде много въпроси.
По-добре е да се покриеш.
Не трябва да правиш това.
Не сторих достатъчно, когато наистина разчиташе на мен.
Ако го бях направила, това нямаше да се случи.
Не знаеше на какво е способен Роман.
Нито пък аз.
Направи каквото можа, да го спреш.
Нека помогна.
Ще тръгнем след него заедно. - Не, това не е твоя битка.
Единствения начин да победя Роман, е да се превърна.
Значи ще чакаш още месец.
Ще ти даде възможност да възвърнеш силата си.
Превръщането ти срещу луната, ще те изложи на огромен риск.
Превръщал си се срещу луната преди. Този път връщане назад няма да има.
Не си първият от твоя вид, с който се сблъсквам.
Виж какво направи само за три дни.
Дай му месец, и той ще отприщи ада на Земята.
Обещай ми, че ще изчакаш...
...заради нея.
Така и така не съм във върхова форма.
Мога да се грижа за нея.
Трябва да се концентрираш върху това да оздравееш.
Ще ми се обадиш, когато всичко свърши и аз ще ти я върна.
Откъде дойде това?
Моят дял от бизнес сделка, която по-скоро бих забравил.
Двете имате нужда от това повече от мен.
Пътувам с малко багаж.
Имате три нови съобщения.
Здравей, Ани, скъпа,
майка ти е.
Не сме говорили от доста време. Вината е моя.
Нещо съм болнава напоследък. Много ще се радвам да те видя.
Моля те, отбий се. Липсваш ми.
Следващо съобщение.
Пак съм аз. Обаждам се да видя получила ли си съобщението ми.
Ще съм тук цял ден.
Следващо съобщение.
Ще дойдеш ли?
Ти ли си?
Да
Звучиш доста жизнено за мъртвец.
Съжалявам, че ти скапвам деня. Може би следващия път ще ми отрежеш главата.
Кой казва, че трябва да има следващ път?
Ти беше този, който ме застреля, помниш ли?
Само се защитавах, за да мога да се прибера вкъщи при Надя.
За да може тати да я целуне за лека нощ, смърдящ на кръв и евтин парфюм,
от мъртвата курва, която току-що е захвърлил в уличката?
Можеш да ме мразиш колкото щеш, но трябва да се запиташ
дали не е в интерес на всички да забравим и да продължим напред.
Ти, аз, Ани, всички сгафихме адски много.
Но ако продължим да го правим, само ще влошим нещата още повече.
Трудно е да се повярва. Ти вдигна летвата доста високо.
Без повече убийства, Питър.
Трябва само да ми върнеш дъщерята
и всички ще поемем по нашите си различни пътища. Обещавам.
По-добре Надя да е мъртва, отколкото да живее с теб.
Тя е моя дъщеря, Питър.
Тя е дъщеря на Лита.
Опитвам се да ти покажа път да се измъкнеш от ситуацията.
Нямам път за измъкване.
Ти уби Дестини. Не мога да позволя това да ти се размине.
А ти не можа да купиш билет на Андреас да напусне града?
Нямаше друга възможност, освен да го издадеш?
Андреас трябваше да умре.
Само дето Дестини се опита да изкара само мен виновен накрая.
Тя не би...не можеше да повярва, че си такова шубе, да признаеш
какво си направил, че ти беше толкова слаб, че ти беше толкова жалък.
Всичко, което мразиш в Оливия, това е в, което си се превърнал.
Норман не искаше дори да признае, че си му син.
А...а Ани, която ти просто изчука няколко пъти, те иска мъртъв.
Просто закъснях да се да се присъединя към тях.
Ама и твоето шибано семейство е образец.
Майка ти не можеше да си намери подслон,
който да не е прикрепен към затворническа кула.
А Дестини, се размотаваше с това шибано нищожество,
което беше причината всичко това да се случи.
Аз само се опитах да те спася, да не те повлекат и теб.
Никога не съм искал това да се случи.
Когато Надя порасне...
и открие кой всъщност си ти, тя ще те намрази.
Последен шанс, Питър.
Върни ми детето,
или ще тръгна с/у теб с цялата си мощ.
При следващото пълнолуние ще се лее кръв.
Ще ти изтръгна шибаното сърце.
Да.
Имаш компания.
Може ли да влезем? - Разбира се.
Това е приятна изненада.
Коя е малката?
Надя. Племенница ти е.
Моя племенница?
Не си споменавала...
Какво се е случило? Долу изглежда сякаш е имало война.
Полицейско нахълтване. Явно да си бездомен е престъпление.
И къде отидоха всички?
Някъде другаде.
Дойде да правиш компания на леля Шели ли?
Малките деца обикновено се разпищяват и разбягват, като ме видят да идвам.
Знае, че сте едно семейство.
Как?
Просто го знае.
Късметлийка е, че нямаме семейна прилика във външния вид.
Слушай, имам нужда от услуга.
Може ли да наглеждаш Надя за около час?
Извинявам се за теснотията.
Заседателната зала още е в ремонт след престрелката.
В тази връзка, в понеделник сутринта
на бюрото ви ще има доклад за инцидента.
Не ми трябва да чета доклад за това. Аз бях там.
Това, което искам, е да се уверите, че това няма да се случи отново.
Също така прегледахме протоколите за сигурност след убийството на д-р Прайс.
Нападателят е бил невъоръжен и така е минал през охраната.
Спести си го. Има нещо много по-важно, което изисква пълното ви внимание.
Това е Надя, плодът на работата на Прайс в областта на извън-утробната
бременност, първият пазарен прототип.
Беше отвлечена от нашата сграда от тази жена, която организира убийството
на Прайс, като отвличане на вниманието за да открадне детето.
Не знаехме, че прототипа е в сградата.
Нямате нужното ниво на достъп за да го знаете.
Известна е с името Ани Аршамбо, вероятно псевдоним.
Тя е наемен агент на разузнаването.
Намерете детето и ликвидирайте агента.
Това, което ни карате да направим сър, не отговаря съвсем точно на
на професионалната ни характеристика. Ние сме по-скоро охрана, а не нещо...
Като пълен шибан идиот ли ви изглеждам?
Не, сър.
Е, сигурно така ви изглеждам, защото явно си мислите,
че аз си нямам и шибана идея с кого разговарям.
Повечето от вас бяха наети участници в незаконни операции,
като високоплатен личен отряд на Д-р Прайс, за всяване на паника.
Но сега работите за мен.
Ясно?
Сега, ако обичате, ме оставете сам, по дяволите.
Отключено е.
А, ето те и теб. Влез. Влизай.
Получих съобщенията ти.
Боях се, че си ни забравила.
Толкова сме щастливи, че си тук.
Щастливи? Скъпа, направо сме в шибан екстаз.
Току-що свърших в гащите си. - Махай се.
Каза, че не се чувстваш добре.
Лепнала съм нещо. Ще се оправя.
Исках да дойда.
Има нещо, което
исках да те питам. - Наистина трябва да се извиня
за последното ни посещение. Бях толкова бясна, че Норман те чука.
Норман? - Роман, брат ти.
Бях толкова заета да пикая газ заради малкото лайнце,
че и за момент не се замислих за факта,
че може би се чувстваш ужасно неудобно заради цялата...
каквато и да е тази работа.
Иска да каже, че съжалява.
Всичко е наред.
Първият път като дойдох тук, те излъгах.
Никога не съм виждала Димитри.
Охо, я виж ти.
Късметлийка си.
Казах го, защото исках да видя как ще реагираш.
И издържах ли теста?
Когато бях достатъчно голяма да пътувам сама, отидох да го търся.
Бил е убит няколко години преди това.
Намерили тялото му на селския площад.
Бил е абсолютно обезобразен.
Толкова идилично място, старата провинция,
изглежда от отвън, но отвътре...
Спомням си как ми каза, че сте планирали да избягате заедно.
Отишъл до съседното село да открадне кон,
и никога не си чула повече за него.
Е, предполагам вече знаем защо.
Бил е обезобразен и изоставен на центъра на града.
Всеки го е знаел.
Да, просто беше толкова отдавна.
Ти си носела детето му. Любовника ти изчезва.
Намират момче на същата възраст, части от тялото му пръснати навсякъде.
Не направи ли аритметиката?
Какво имаш предвид?
Мъжете си тръгват. Винаги го правят.
Нали това ми каза?
Не мисля, че мъжете си тръгват от теб.
Мисля, че ти ги превръщаш в своя плячка.
Мъжете са лесен и евтин източник на протеини,
и те наистина си тръгват.
Когато открих, че точно това планира Димитри,
разбира се, нямаше как да му позволя да стори това на нероденото ми дете.
Ти си само една егоистка, Оливия.
Като ретроспекция, сигурна съм, че направих услуга и на двете ни.
Наистина ми беше приятно времето с теб, колко и кратко да е,
но за съжаление трябва да сторя това, което трябва да бъде сторено.
Хубаво е да съм у дома.
Знаеш ли какво харесвам на това място?
Че е просторно?
Че е мое.
"Извадете пелената от опаковката. Разлепете лепенките".
Знаеш ли, че инуити/ескимосите полагали слоеве мъх в кожа от тюлен.
Така те създали технологично най- напредналата за времето си пелена.
Била едновременно абсорбиращ и непромокаем.
Виждам, че си си намерила бебе, откак те видях за последно.
Нещата тук се случват бързо.
Кое е това малко човече?
Името й е Надя.
Надя? - Племенница ми е.
В Елизабетинските времена, са сменяли пелените веднъж в седмица.
Винаги съм се чудил дали това не е отприщило епохата на открития,
пътешествия през океана до далечни земи,
за да избягаш от зловонието на младите семейства...
защото историята на тоалетната, е всъщност историята на всичко,
като се замислиш.
За умен тип, който знае какво-ли-не за какво-ли-не,
понякога си доста тъп.
И аз стигнах до същия извод, някъде около Болд Ноб, Арканзас.
Значи си наясно, че изглежда по-лесно да се изправиш
пред стотици хора и да се чувстваш неудобно, отколкото да говориш с мен?
Наясно съм...
и ми хрумна, че казвайки истината
за да забавлявам публиката,
изобщо не е същото като да казвам истината, заради самата истина.
Може би е много по-нечестно.
Точно това имах предвид.
И има ли нещо, което трябва да знам, или искаш да ми кажеш,
или трябва да ти събера още няколко десетки души?
Не.
Не, това е достатъчно.
Знаеш всичко за мен,
виждала си и най-лошото от мен.
Преди да трябва да напусна, за да изследвам далечни земи,
трябва да разберем как да сменим пелените на това бебе.
Нека ти покажа.
Много е просто.
Крилцата минават отзад.
Това минава отпред.
Свързваш лепенките.
Свързвам лепенките.
Госпожо?
Това е охраняван етаж.
А това е член на семейство Годфри, който е много болен.
Д-р Прайс ни очаква.
Г-жо, д-р Прайс е мъртъв.
Ами, тогава ще говоря с д-р Блински.
Г-це Годфри, трябва да се махнете от асансьора.
Моля ви.
Г-це Годфри...
Тик-так, тик-так, тик-так...
Ти току-що уби този охранител!
Време е да направиш прехвърлянето на съзнание бла-бла, което правиш
толкова добре. - Коя е тя?
Идеалното съвпадение.
Макар че никога не съм си се представяла размер две /96-76-99/.
С удоволствие бих си топнал наденичката в нея.
Луда ли си?
Аз съм абсолютна шибана откачалка,
както моя африкански полубог-съдружник би потвърдил.
Пълно куку си.
А, и той прави страхотен орален секс.
Г-жо Годфри, очевидно сте изключително болна.
Виждаш ли, и той не се връзва на зеления чай и боракса.
Няма да можете да излезете оттук.
Армия от полицаи
ще ви издирват. - Не...
Не аз ще изляза оттук. А тя.
Престъпленията ми ще умрат с мен, но не застрелях заместника.
Няма да направя това.
В момента не сте на себе си, а това...
Тази жена е насилствено принуждавана.
Д-р Блински...
това е най-доброто за всички засегнати.
Ани ще се събере с покойното си семейство в голямата църква,
аз ще съм най-добрият размер 2, който мога да бъда,
а ти ще имаш удоволствието да възстановиш всяка от нас в цялостта й.
Искам да кажа, нали това правят докторите, все пак?
Първо ще трябва да ме убиете.
Помислих си, че ще кажеш нещо дразнещо, като това.
Но това ще остави малката Одън Блински без нейния татко.
Доста претенциозно име, м/у другото.
Не.
Часът й по танци в общинския център свършва след...
А, един час.
Горкото същество, ще пропусне Коледа. Но, както и да е.
Дори не...дори не говорете така. Не бихте посмели.
Момичетата изглеждат толкова сладки, докато репетират за пролетния рецитал.
Просто направи каквото ти казва. Нямаш избор.
Господи.
Ще те упоя. Нищо няма да усетиш.
Не трябва ли да е така?
Децата да се жертват за родителя си?
Сигурен съм, че е точно обратното.
Гледай право напред.
Ще те освободя.
Бягай към карантинния модул. Аз ще те последвам.
Ще се заключим вътре.
Ще направя бърз неврологичен тест.
Прайс никога не го е правил.
Да, ами, Прайс...Прайс е мъртъв.
Знаех ли го? - Мисля, че го знаеше.
Ами тогава, побързай.
Чувствам влажните пръсти на смъртта да се обвиват около смъртното ми тяло.
Кажи ми когато не можеш да чуваш това повече.
Кий Уест това. Кий Уест онова.
Град пълен с пияници, заболяващи от рак на кожата.
Познавах Хемингуей лично,
тъп като галош, докато Папа не вкараше 6 дайкирита в него.
Не беше особено добър, кратък и отсечен, като изреченията му.
Мислех си, че котките са сладки на докосване.
Щеше да стане страхотен Санта Клаус.
Какво ти става, че вкарваш хората в това нещо?
Отвори го. - Не мога.
Отваряй го, или ще използвам гръбнака ти за да отворя.
Добре. Добре! - Програмирал съм ръчно отваряне.
Съжалявам. Опитах. - Тик-так.
Само минута.
Какво прави?
Не знам.
Отвори шибаната врата. - Опитвам се!
Трудно ми е да пиша с кръв по ръцете.
Отваряй шибаната врата веднага!
Какво правиш?
Молитвата ми беше да познаеш вярата
и любовта на Господ. Няма значение.
Благодатта на Господ ще те намери
и превърне във всичко онова, което не си:
съвършена, цялостна и завършена.
Сбогом, мамо.
Отвори!
Отваряй веднага! Веднага!
Не! Недей!
Не!
Какво четеш?
Рецензиите за теб.
Колко много ме мразят? - Да те мразят?
Обожават те.
Но аз не можах да си спомня репликите.
Е, хората винаги прощават повече, отколкото си мислиш.
"Изпълнение, достойно за младата Джули Кристи".
Не знам коя е тя, но изглежда хората я обичат.
"Брилянтна, изразителна, Първа Дама на Лондонската сцена,
зашеметяващо изпълнение." За какво се тревожиш толкова?
Ти си звезда. Тук го пише черно на бяло.
Чувствам, че не го заслужавам.
Е, ами, това не го решаваш ти. Те го решават.
Знаеш ли какъв ти е проблемът?
Твърде си егонцентрична.
И преди са ми го казвали.
Не знаеш как да позволиш да бъдеш обичана, защото е извън контрола ти.
Да те обичат, дори не зависи от теб.
Това ти е проблемът.
Но в това няма смисъл.
Трябва да се научиш да отпиваш от обожанието им, и да си благодарна.
Закона за привличането.
Любовта, която даваш е равна на...както и да е.
Ето, нека ти покажа.
Тя е дамата и тигърът.
Мракът по обяд. Това, за което сте останали в очакване.
Може ли да ви представя единствената жена, която познавам и на която открито
съм показал чувствата си. Оливия Годфри.
Благодаря ви. Благодаря ви.
Благодаря ви. Обичам ви всичките.
Благодаря на всички.
Тик...
Так...
Тик.
Благодаря на всички.
Какво искаш кажеш, че си тръгваш?
Тик...
Так.
Благодаря на всички.
и лека нощ на всички.
Този пистолет няма да ти свърши много работа.
Да.
Роман
Аз...
Не мога да се движа.
Тялото ми е потрошено.
Погледни ме.
Просто го направи.
Моля те.
Не искам да съм такъв.
Погледни се.
Ще изживееш останалите се дни като шибано животно.
Всичко свърши, човече.
Всичко свърши.
Направи го. Просто го направи.
Добре, следващият обаждащ се е Влад Войчак от Хемлок Гроув
Какво искаш да ни кажеш, Влад?
Трябва да се вгледаме в тези необясними смъртни случаи
и изчезвания, през призмата на рационалната мисъл.
Да ги отдаваме на някакви измишльотини за вампири и върколаци
банализира това, което действително се случва тук
Истинската причина за цялото това страдание е: ЧБС
Чужди Биологични същества. Извънземни? - Не може да е по-очевидно.
Някога бил ли си в Монтана?
Не.
Казвали са ми, че небето им е един път.
Ами, тогава до отидем да си вземем малко небе.
Мислила ли си какво да правиш с тази чанта пари?
Да.
Нищо.
Ние сме само двама поети. Какво знаем ние за парите?
Ще чакаме Надя да порасне.
Тя ще знае какво да прави с тях.
Виж.
Какво?
Няма значение.
Нищо не беше. Превод и субтитри: Harry