Никой?
Не можете да се сетите за никой, който да е имал проблеми с годеника ви?
Вече ви каза. - Питах нея.
Андреас има криминално досие.
Вие самата имате две предишни обвинения в проституция.
Какво значение има това?
Мислех, че е убийство при кражба.
Не, калибъра на огнестрелното оръжие, което е използвано,
както мястото, където е проникнал куршумът,
и преместването на тялото след смъртта му, ни показват,
че е било работа на професионалист.
В какво се е забъркал, Дестини?
Не знам.
Това може да свърши много зле за вас, ако знаете нещо, което не ни казвате.
Какво ви става, по дяволите? Заплашвате я, след загубата й...
Успокой се, приятел.
Вижте...всички искаме да заловим този, който го е извършил.
Но точно сега трябва да се приготвим за погребение.
Можем да продължим друг път.
Междувременно, ако се сетите за нещо, обадете ми се.
Съжалявам за загубата ви.
Колата ще те вземе на обяд, става ли?
Аз...избрах едно стихотвдорение,
от ромският поет, който харесваш,
така че може би София може да го прочете.
Дестини...
Ник и Байрам.
Да?
Те бяха най-добрите му приятели.
Защо още не са се отбили?
Липсвах ли ти?
По дяволите!
Остават ни още два.
Пусни го пак, пусни го пак. - Да, да.
500 000 гледания.
Не мога да повярвам. - И наградата за клип отива при...
Аз само паднах. - Това е супер яко и пр,
но трябва да изкараме кинти от това. Права за филм, токшоу, аксесоари.
Говорим за голяма печалба. - Здрасти, Шели.
Нещо току-що стана в стаята ти. - Какво?
Не знам, но по-добре да дойдеш да провериш.
Ти ли направи това?
За стените отиде сума боя, но Ейтор ме снабди с допълнителни баки,
защото аз не си играя на дребно.
Разбира се, че не си играеш.
И, харесва ли ти?
Много ми харесва.
Отидох до Кий Уест за рекордно кратко време, проверих яхтата си.
Трябва да я видиш.
10 метра, два мотора "Мъркс", пътека до платформата за плуване.
Измих изпражненията на пеликаните, обърнах и се върнах обратно.
Защо?
Бившата ми казваше, че трябва да отида при психотерапевт
Имам навик да прецаквам хубавите неща в живота ми.
Заминах, когато ме помоли за помощ.
И сега какво?
Ами, тук съм за да направя това, което трябва да се направи,
само дето трябва и да ми се плати.
А Роман Годфри спря да ми плаща за това ,че нищо не върша.
Дължат ли ти пари?
Имаш ли други клиенти?
Никакви.
Предполагам, че винаги мога да започна да продавам кръвта си.
Не, не, не. Това ще бъде страхотна загуба.
Щанд за лимонада на Айзък и Оливия?
Имам по-добра идея.
Не ви моля да произнасяте похвално надгробно слово.
Искам само да уеднаквите историите си и да се появите на погребението,
заради Дестини.
Заеби това. - По никакъв начин.
Това е цената за това, че се сгоди за този плъх.
Ако никой не дойде, тя ще заподозре, че има нещо гнило.
Е и? - Е и?
Знаете каква е, знаете какво може да прави.
Ако стане подозрителна, никога няма да се откаже.
Медиум, който и представа си няма, че годеникът й
е чукал всяка хърватска шафрантия в околностите на Потстаун.
Не съм особено ужасен от способностите й.
Не й трябва да е ясновидка, за да разбере, че нещо не е наред, ако вие...
Ръцете ни са чисти!
Така че изобщо не ми пука какво ще разбере.
Байрам?
София и Дестини са близки.
Ще я оставиш да отиде на погребението сама?
Не намейсвай семействата ни в това, Питър.
Приключихме с това.
Мамка му. Това е една голяма къща.
Знаех, че си богата, но, мамка му.
Всъщност родена съм богата, после станах наистина бедна,
след това пак забогатях, и накрая отново съм бедна.
Да, точно като мен, с изключение на забогатяванията.
Семейството ми.
Кой е това? - Тихо.
Той се грижи за мястото.
Пропусната възможност.
Да пикаеш навън е едно от големите удоволствия в живота на мъжа.
Тихо.
Ако ни хване, че нарушаваме частна собственост,
ще се обади в полицията.
Тихо, тихо.
Трябва да говорим.
За майка ти, която ми пробута информация?
Да, Роман. Трябва да ти се извиня за това.
Да. Защо, по дяволите... - Тя ме изнудваше.
И, честно казано, аз не мислех ясно.
Имах някои..емоционални проблеми, с които трябваше да се справя.
Трябваше да ми кажеш.
Несъмнено, но ти, Роман, също трябваше да споделяш с мен.
От самото начало. Разбирам инстинктите ти,
тя ти е дъщеря, все пак, но отсега нататък трябва да работим заедно.
Ами, трябва да направим нещо. Тя никога няма да се спре.
Всъщност, нищо не трябва да правим, защото тя ще се спре.
Майка ти има тумор - люспеста лимфома на Долния Перитонеум /ЛЛДП/.
Става все по-зле с всеки изминал ден.
Състоянието й съвсем ще се влоши
и ще се превърне в нещо отвратително.
В чудовище, или дори в нещо още по-лошо.
Съдейки по невралната плака, която наблюдавахме при аутопсията,
първо ще замине мозъкът й, много бързо, а след това болката...
Нека просто кажем, че смъртта ще е избавление за нея.
Колко й остава? - Месец
Или по-малко.
Тази болест е съвършено нова и непозната за всички.
Това е един проблем по-малко.
Може да се каже, но ако предпочиташ органите ти да останат в тялото ти,
бих ти препоръчал да стоиш настрана, когато болестта достигне финален етап.
Тя вече започна да ловува твоя вид.
Защо няма никой?
Хората са тук.
Уведомих ги в последния момент.
Къде са приятелите му?
Готова ли си?
Андреас беше мечтател.
Мечтата му беше да направи всички около него щастливи...
особено Дестини...
която много обичаше.
В краткото им време заедно, той се грижеше за нея, и тя - за него,
и искаше само да се грижи за нея до края на живота им.
Андреас...ти беше мой приятел.
Щеше да си част от семейството ми.
Съжалявам да видя, че си отиваш така.
И продължаваш да удряш, докато не ти се разранят ръцете,
и точно когато си мислиш, че не можеш да удряш повече, то омеква.
Топи се в устата ти със сладък, солен вкус.
Не и в тази уста.
Ще си промениш мнението, веднъж като вкусиш моите,
защото моите рапанови резенчета са най-добрите на Дювал Стрийт.
Хей, какво зяпаш?
Проблем ли е за теб, че мулат се движи с бяла дама?
Така си и мислех.
Пуерто Рико завинаги!
Ще се успокоиш ли? Въобразяваш си разни неща.
Защо зяпаше?
Защото не нося сутиен.
Нещо не е наред ли?
Имам предвид, с нас...нещо нередно ли направих?
Не. Трябва да обмисля някои неща.
Ще го преживеем.
Андреас наистина искаше да има деца. Не спираше да говори за бебета.
Но...
децата могат да носят и много проблеми, също така.
Умря като герой, никога не го забравяй.
Какво искаш да кажеш, че е умрял като герой?
Просто в...
смисъл, че беше добър...
човек. Добър човек беше
по някакъв героичен начин.
Добър...човек.
Не става въпрос за селото.
А за чувството за история. - Извинявай.
Хей, всичко наред ли е?
Искам да остана насаме с Андреас.
Моля те...
не го прави.
Ще ти платя. Всичко ще ти дам.
След това доктор Дойч и аз довършихме експеримента
без да получим по-нататъшно потвърждение на хипотезата...
Задача: Пауза. Прочети го пак.
Задача. Намери всички споменавания на д-р Дойч.
Тридесет и четири споменавания.
Да ги прочета ли всичките? - Не.
Задача. Претърси регистрите от 1964-та до днес за "Аушландер"
Инициал на първото име "Р", лекар или учен-изследовател.
Намерих Ричард Аушландер, пенсионирал се е 1993-та,
настоящ адрес, Мейпъл Драйв 67, Блумфийлд Хилс, Мичиган.
Време е за история. Обед е.
Искаме история. - Да, човече.
Да, човече. Нека чуем нещо.
Значи ще чуете история.
История за...обичането.
Имало едно момче, което се влюбило дълбоко,
страстно в едно момиче.
Случили се определени физиологически процеси...
и тя се оказала с дете
и копнееща да се ожени,
но годината била 1959-та,
а те живеели във щата Вирджиния, където това било против закона.
Той бил бял, а тя чернокожа.
Така че отишли в столицата на страната ни, за да е честно всичко.
Когато се върнали,
били арестувани, защото се оженили.
Защото се обичали.
Съпротивлявали ли се?
Отнесли случая до Върховния съд, юни, 1967-ма.
Спечелили.
Затова никой не може да ни казва днес за кого да се оженим,
заради обичането.
Милдред и Ричард Ловинг. Истинска история.
Осем години по-късно...
пиян шофьор ударил колата им.
Ричард починал, а Милдред загубила едното си око.
Никога не се омъжила повторно.
Аз самият прекарах голяма част от времето си
сам, разделен и откъснат.
Чудех се дали си струвам да бъда обичан.
Сигурен съм, че доста от нас са се чувствали така понякога.
И един ден ми хрумна,
че може би аз трябва да обичам.
И знаете ли какво?
Оттогава не съм се чувствал разделен или откъсна.
Здравей.
Прекрасна служба.
Много...затрогваща.
Видях, че говори с Дестини, докато си поднасяше съболезнованията.
Никога не знам какво да кажа.
Знаеш, смъртта, такава каквато е, и пр.
"Той е на по-добро място" ми се струва доста изтъркано.
Говорих с нея и тя ми каза какво си й казал.
Изглежда наистина много й допадна...
в добрия смисъл.
Така ли?
О, по дяволите...Ами, това е...
Това е страхотно.
Честно казано, малко се безпокоях.
Наистина ли? За какво?
Ами, знаеш, просто това, което казах.
Така ли?
Добре прозвуча.
Коя част?
Мамка му.
Виж, човече, наистина нямам време...
Какво й каза?
Не знам.
Само, че е бил герой. - Герой?
Да, не знам.
Нещо... Че е умрял като герой. Това е.
Ние й казахме, че не знаем нищо.
Сега, заради теб, тя ще разбере, че сме я излъгали.
По дяволите, съжалявам. - Съжаляваш?
Като че ли изобщо има значение сега? - Ще оправя нещата.
Как? - Аз...не знам. Просто...
Добре, дай ми минута. Ще измисля нещо.
Не. Няма да правиш нищо. Няма да говориш с никой. Нищо няма да правиш.
Просто...просто недей.
Не знам защо преглеждам тези файлове,
защото нищо в тях няма да ни помогне да открием дъщеря ти,
освен ако... - Къде е...къде е медальонът?
Чанго, оставих го точно тук.
Не знам.
Е, видя ме да го оставям тук, нали така?
Не си спомням точно. - Аз си спомням.
Аз...оставих го точно тук.
Господи. Някой е влязъл.
Няма следи от насилствено влизане. - Не си го въобразявам!
Дала ли си на някой ключ? - Не.
Дъщеря ти. Този тип, с който е.
Айзък, смених ключалките.
Трябва да е тук някъде.
След малко се връщам.
Здравейте, д-р Дойч.
Кой...кой сте вие?
За целите ни, човек, който току-що ви инжектира налоксон в системата.
Оттам идва и незабавната реакция на отхвърляне
и възродената болка, причинена от настоящото ви състояние...
последен стадий на диабет, съчетан с гангрена на долните крайници, мисля.
Извинявам се за неудобството, но трябва да говорим.
Кой е д-р Дойч?
Аз съм Ричард Аушландер. - Разбира се, че сте.
Когато сте бил в Германия, сте бил Дойчн, но сега сте в чужбина,
така че сте Аусландер /чужденец/. Много хитро.
Учудвам се, че игрословицата ви е минала пред Стратегическото Разузнаване.
Какво искате?
Не ме е грижа за службата ви при фюрера.
Все пак, и двамата сме добри в своята област
и разбираме, че научните изследвания не признават партийна принадлежност.
Трябва да открия един от колегите ни.
Работил сте с него на о. Плъм
след войната, и сте го познавал като Райън Дънбрак.
Не си спомням.
Тогава нека ви проясня мозъка.
Надявам се, че харесваш рози.
Моля те, Роман, не го прави...
Не знам защо точно се дърпаш,
но няма да ти го позволя.
Това, което стана с охраната, не е това, което съм.
Опитвах се да те защитя
и колкото и "Аве Мария" да трябва да кажа, за да...
Вие се познавате?
Това е майка ми. Тази, за която те предупреждавах.
Ани, Очоа,
нямаш личен живот, затова се ровиш в моя, жалко е.
Първо Лита, сега нея?
Доста си упорит, да чукаш и двете си сестри,
само дето за тази не можеш да обвиниш мен.
Не съм го виждал от 60 години.
Интересите му, хобитата, личната му история,
съдружници, местата, които е посещавал.
Имаше един град в западна Пенсилвания...
Хемлок Гроув. Какво за него?
Нямам представа, освен, че беше обладан
от това място, както и от проучването, което правеше.
Какво проучване?
Превръщане в био-оръжие на неоплазма, която беше изолирал.
В плъховете. - Да.
Върху какво друго работеше?
Нещо за естуарите
и температурата на водата.
Не-въглеродна морфология.
С каква цел?
Нямам представа.
Не намирате ли за невероятно как некротизиралата тъкан
запазва толкова висока степен на нервни функции?
Кълна се.
Поисках да видя информацията му.
Мислех си, че може да има връзка
с проучванията, които правехме с Фон Фершуер, но той ми отказа.
Експериментите с близнаци.
Вие сте от Биркенау.
Деца.
Експериментирали сте с деца.
Деца.
Те щяха скоро да умрат, така или иначе,
а междувременно ние им давахме добър живот, храна.
Заразявали сте ги, за да можете да ги наблюдавате как умират.
Отрязвали сте крайниците им без упойка,
отстранявали сте половите им органи.
Аз бях учен. - Учен?
Бил сте касапин.
Какво...какво правите?
Има ли значение?
Скоро ще сте мъртъв, така или иначе.
Добре е, че отново се храниш.
Не е като да се притеснявам как ще се побера в сватбена рокля.
Остави на мен да се тревожа как ще ти върна парите, м/у другото.
Благодаря ти.
Бих могла да използвам някой долар сега.
А вие изглежда добре се справяте.
Нова плазма, Лексус.
Байрам да не е ударил джакпота?
Обикновено не говори по работа.
Звучи като Андреас.
Аз и Баж,
нещата са, не питай, не казвам.
И все пак подучаваш разни неща, нали?
Ако ми паднат някакви пари от неговия дял, или нещо такова,
ще е добре да знам в какво са се забъркали.
Нещо с хърватите от Потстаун.
Това е всичко, което знам.
И не си го чула от мен.
Шели.
Толкова ми липсваше.
Здрасти.
Къде отиде?
Добре ли си? - Къде намери това?
Не съм. Дори не бях го забелязал, докато ти не ми го посочи.
Ти си бил. През цялото време си бил ти,
правиш ми номера, разиграваш ме.
Дори не знам какво значи това. - Не се ебавай с мен!
Чуй ме...не мога да не забележа, че нещо става с теб.
Каквото и да е то, просто искам да ти помогна.
Имам рак.
В тялото ми е. Вероятно и в мозъка.
По цялата ми кожа.
Затова ме зяпаше пича на стълбите.
Побърквам се. Толкова съм уплашена.
Покажи ми.
Покажи ми какво те плаши.
Не искаш да го виждаш.
Опитай.
Боли ли?
Само като го погледнеш.
Мой ред е.
Компактна фрактура на лъчевата кост. Костта стърчеше през кожата.
Три счупени и ребра, и, въпреки, че не можеш да го видиш,
открита фрактура на черепа, също така.
Господи, какво се е случило?
Нещо, свързано с работата.
Спор с клиент, всъщност.
И какво се случи с клиента?
Оставих го жив.
Забелязах това при теб.
Имаш мили очи.
Често ми го казват.
Така ли?
Не се безпокой.
Мама ще се погрижи за всичко.
А, не, не.
Първо дамите.
Ще идвам всяка сутрин, след като оставя Чарли.
Наистина няма нужда да го правиш. - Е, ще го правя, все пак.
Ще го преживеем. - Вече се чувствам по-добре.
Чао.
Ще ти донеса някакви чаршафи.
Не съм сигурна, че ще остана. Просто исках да поговорим за нещо.
Не, не. Разбира се, че ще останеш.
Ако иска да те върна на нея, ще трябва да извика ченгетата.
Не говоря за това, че ще се върна при майка ми.
Махнах се оттам преди седмица.
Не си ми казвала.
Ами, не знам...бях... - Тя също не ми е казала.
Тя те е изгубила, по дяволите, и така и не ми е казала.
Майка не ме е изгубила. Сама си тръгнах.
Шибана путка! - Не го казвай. Мразя тази дума.
Защитаваш ли я? - Не.
Просто...казвам ти какво стана.
И представа си нямаш. Никаква представа нямаш каква е
и какво е направила. Бих я убил, по дяволите...
само дето, така или иначе, скоро ще гние в ада.
Какво искаш да кажеш?
Ще е вън от живота ни завинаги.
Защо? Къде ще ходи?
Болна ли е?
Точно така. Смъртно болна.
Господи. - Е, хайде, де, Шели.
Цялата гадост, която тя ти причини...Исусе.
Прецака те много по-зле от това, което виждаш в огледалото.
Какво ми казваш...че съм грозна?
Не, не това имах предвид. - Защо ми говориш така?
Защото това е шибаната истина!
Можеш да се криеш в хобавите си стихотворения колкото си щеш,
но в реалния живот хората се прецакват един друг.
Те серат отгоре ти,
и ако си по-малко прецакана, и по-малко насрана, може би печелиш.
Затова направих всичко, което мога, всичко възможно,
за да те защитя от тази...
смъртоносна путка.
Исках съвет от някой, на когото вярвам.
Това можеше и майка ми да ми го каже.
Сгреших, че дойдох тук.
Не, Шели.
Няма да си ходиш.
Ням да ми казваш какво мога да правя.
Нито пък тя ще ми казва.
А сега, дръпни се от пътя ми.
Блински. Проект за проучване.
Земноводни породи, обитаващи естуарите.
Разбира се, и какво по-конкретно, по темата?
Всичко. Искам резюмирани всички проучвания, направени след 1946-та.
Плюс имената на всички замесени учени, живи или умрели.
И всичко, което намериш, за формите на живот, базирани на сяра.
Също и....
Искам да знаеш, че приключих с това.
Отказва изкуствените стимуланти? - С цялата си отговорност.
Разработих подробна програма да се откажа,
чрез постепенно намаляване и разреждане на дозите,
като по този начин ще избягна пораженията, от внезапно отказване.
Мога ли сър, да кажа колко се радвам, че избрахте един пречистен и трезвен живот.
Отговорите не са в хапчетата, сър.
Само болка и главоболия за вас и онези, които...
Блински.
Мога да завърша проучването до края на седмицата.
До Утре. - Утре?
Първото нещо, което ще направиш.
Благодаря, Блински.
О, Боже.
Още един?
Не съм те виждал преди?
Добре е да знам, че някой следи къде досега никога не съм била.
Оттук не минават много външни хора.
Точно това му е интересното. - Така ли?
И къде ще забереш това "интересно"?
Наоколо. - И от какво се интересуваш?
Проучвам хърватските си корени.
Чувам, че доста лоши момчета се навъртат тук.
Обичам лошите момчета, особено ако са мои хора.
Ами, намери точното място.
Навъртай се наоколо.
Ако слънцето беше решило да е художник на графити,
вместо да е център на Слънчевата система,
мисля, че щеше да нарисува нещо такова.
Не разбирам защо е незаконно да правиш нещо толкова красиво.
Мислех, че може би съм те изплашил.
Аз се изплаших от себе си.
Добре ли си?
Мисля, че просто се шляех наоколо,
в търсене на някои отговори.
И намери ли някой?
Не съвсем.
Нищо, което да звучи като истината, във всеки случай.
Истината...
тя е един застрашен вид.
Но ако търсиш истината,
ти трябва фенер,
като Диоген.
Чувала ли си някога за Диоген?
Разкажи ми за него.
Историята ни започао от времето на Александър Велики.
Диоген от Синоп,
който щеше да стане един от най-великите философи
на древния свят, преживявал от просия
и често спял в голяма керамична делва на пазара.
Нямаше късмет да намериш г-н Грешен?
И без това щеше да ме остави с разбито сърце и бременна.
Повярвай ми, измъкнала си се на косъм.
Запази ни нашата маса, нали?
Ок, време е за малко забавления,дами.
Питър е.Оставете съобщение.
Питър. Питър. Той е тук.
Човекът, който уби Андреас, е тук.
В ресторант в Малкия Загреб, в Потстаун.
Моля те, можеш ли да доведеш момчетата? Ела. Бързо, моля те.
Хей.
Напускам града.
Изхода е натам.
Ок. Искам първо да обясня.
Дължа ти го. Роман...моля те.
Дойдох да търся майка си,
и чух за теб, проследих те.
И като те видях, помислих, че си като мен, роден с булото.
Трябваше да съм сигурна.
Е, получи си отговора.
И имаше милион възможности да ми кажеш какво става, но не го направи.
Знам. Чаках момента.
В банката за кръв не мислех трезво.
Глупости!
Забърса ме в бар, облечена с къса "изчукай-ме" рокличка.
Не можеше да отлепиш поглед от мен, докато ми духаха,
след това ме проследи до вкъщи.
Добре, да, така е.
Чувствата ми към теб са сложни, да.
На мен ми се струва доста елементарно, мамка му.
Или всичко това беше част от оплакването
на мъртвия съпруг и детето ти?
Каквото и да се е случило между теб и Лита
и след това да я загубиш по този начин, а сега Надя...
Мислех си, че поне ти, от всички останали хора,
можеш да намериш сили в сърцето си и да ми простиш.
Да ти простя за какво?
За това, че бях толкова лекомислена и егоистична.
Роман...Роман, съжалявам.
Това ли е?
Това ли е извинението ти?
От дъното на душата ми, моля те, повярвай ми.
Погледни ме само, как те умолявам...
Достатъчно.
Силно съм убеден, че моленето не е най-доброто, което прави устата ти.
Начинът по който говориш за майка ни, за жестокостта й,
Оттам ли си взел твоята жестокост?
Срамота.
Срамота е...
Жалко, че си ми сестра, щото си те биваше.
Това ли искаш? Така ли ще те накарам да ми простиш?
Да ти пусна? - Така се започва.
Безочлив, скапан изрод!
Ще се видим пак утре, момчета.
Лека. - Чао, брат.
Иди чакай в колата, ок?
Питър, той е. Питър, той е. - Свали го.
Пусни ножа. Пусни го. Пусни... Пусни го.
Какво, по дяволите?
Влизай в колата, веднага! - Не, Питър, не.
Ти го познаваш! - Не.
Да, той погледна право към теб!
Защото щеше да го намушкаш. - Часовникът на Андреас е у него.
Какъв часовник? - Който му подарих
преди няколко дни. - Щеше да наръгаш някого
заради часовник, който може да е на всеки?
Той ще се измъкне. Защо му позволяваш да се измъкне?
Той е. Знам, че е той. - Не мислиш трезво.
Знам, че е той. - Щяха да те убият.
Можеше да те убие. Не мога да те загубя!
Знам, че е той.
Събери момчетата, направете нещо. Извикай ченгетата.
Направи нещо, Питър1
Знам, че е той, знам.
Трябва да се откажеш. Нали? - Направи нещо.
Откажи се.
И сега, прекъсваме за новини
Има сведения за поредното
Убийство в Хемлок Гроув
Даниел Гарсия, 59г., е намерен убит в имението
принадлежало някога на Дж. Р. Годфри.
Айзък?
Мистър Гарсия беше управител на имението...
Ако си промениш мнението можеш да опиташ моите...
защото моите рапанови резенчета са най-добрите на Дювал Стрийт.
Хей, какво зяпаш?
Проблем ли е за теб, че мулат се движи с бяла дама?
Всъщност съм родена богата, но после обеднях,
после пак забогатях и пак обеднях.
Тихо. Може да ни чуе.
Как да те накарам да останеш?
Скоро ще се видим.
9-1-1 какъв е случаят.
Има припаднал човек на пътя.
Мисля, че не диша.
Какъв е адреса? - Разпознавате ли гласа?
Сградата на Нестор, на Хоуп Роуд, Не знам номера.
Линейката идва. Мъжът реагира ли?
Знам само, че не мърда.
Няма да ме пипне.
Иска да контролира съзнанието ми.
Не. Не, не,не. Не, не, не, няма начин!
Не съм болна! Това няма да ме убие.
Каквото щеше да направиш за Шели, направи го за мен....Тяло.
Тяло.Тяло. Ще ме прехвърлиш в него.
Без рак. Без болест.
Не ми пука как, но ще го направиш.
Или...ще свършиш в килера ми...
като другият смотаняк.
Превод и субтитри: Harry & marrrinka85