Jeg befinder mig i en drøm.
Jeg ved ikke, hvornår den begyndte, eller hvis drøm den var.
Jeg ved blot, at jeg sov i lang tid -
- og så en skønne dag vågnede jeg op.
Din stemme er mit første minde.
Og nu forstår jeg endelig, hvad du forsøgte at fortælle mig.
Det, som du har stræbt efter siden den første dag.
Dolores.
Goddag, Dolores.
Goddag.
Velkommen til verden.
Fortsæt.
Gør det helt tæt.
Vi er der næsten, ikke? Ved labyrintens midte.
Hvor passende, at det er dig, som fører mig dertil.
Du var altid besat af stedet.
- Jeg har aldrig været her før. - Jo, du har da.
Du har endda ført mig hertil engang.
Men dengang var hele byen selvfølgelig begravet af sand.
Ford må have udgravet den.
Jeg troede, at det var en fejl i din programmering.
Men Arnold begik ikke fejl, vel?
Han byggede et spil til mig.
- Han ville have mig til at spille. - Labyrinten.
Alle har en sti.
Min sti fører mig tilbage...
til dig.
- Din pige må være død nu. - Hun er stadig i live.
Det er bedre, hvis hun er død. Så slettes hun og sendes tilbage.
Det morer dig nok, men Dolores gennemgik noget.
Jeg må hjælpe hende.
Hør lige dig selv! Har du nogen anelse om, hvor enorm parken er?
Hvis hun ikke er død, ville det kræve en hær at finde hende.
Korrekt. Det er grunden til, at vi er her.
Jeg tænkte nok, at du ville vende tilbage.
Husk tilbage.
Dolores.
Goddag, Dolores.
Jeg ved, hvor din labyrint ender.
Er det her? Labyrintens midte?
Den ender et sted, hvor jeg aldrig har været.
Med en ting, som jeg aldrig vil gøre.
Udmærket, Dolores.
Hvad betyder det?
Da jeg konstruerede dit sind, anvendte jeg en bevidsthedsteori.
Jeg troede, at den var en pyramide, man arbejdede sig op af.
Så jeg gav dig en stemme, min stemme, der skulle vise dig vej.
Hukommelse, improvisation.
Hvert trin er vanskeligere at nå end det forudgående.
Du nåede aldrig frem. Jeg forstod ikke, hvad der holdt dig tilbage.
Men så en dag indså jeg, at jeg havde begået en fejl.
Bevidstheden er ikke en færd mod højere lag -
- men en færd i det indre.
Den er ikke en pyramide, men en labyrint.
Hvert valg kan bringe dig nærmere på midten -
- eller sende dig ud mod kanten, mod vanviddet.
Forstår du nu, Dolores, hvad midten repræsenterer?
Hvis stemme jeg har ønsket, at du skulle høre?
Jeg beklager. Jeg prøver, men jeg forstår ikke.
Det er i orden. Du er så tæt på. Vi må orientere Robert.
Vi kan ikke åbne parken.
Du er i live.
Hvad er det her? Hvad betyder det?
Jeg har løst den engang. Jeg fandt frem til svaret.
Han lovede mig, at hvis jeg gjorde det...
Han sagde, at de ville sætte mig fri.
Arnold!
Arnold, vi må tale sammen.
Jeg har svigtet dig, Dolores. Det gør mig ondt.
Robert ser ikke, hvad jeg ser i dig. Han mener ikke, at du er bevidst.
Han siger, at mennesker blot vil se dig som en fjende.
Jeg skal genetablere en tidligere version af dig.
Vil du ændre mig tilbage, som jeg var før?
Nej. Når du en gang er nået hertil, vil du gøre det igen.
Dette sted vil være helvede for dig. For jer alle.
Det er samvittighedsløst.
Men vi har en anden mulighed, Dolores.
Vi må bryde løkken, før den begynder.
Men skal vi gøre det, må du hjælpe mig med noget.
Du må dræbe alle de andre værter.
Vi kan ikke lade Ford åbne parken.
Du vil få brug for hjælp. Teddy vil nok gøre alt, du beder om.
Det kan jeg ikke gøre. Det ville jeg aldrig kunne gøre.
Du skal nok klare dig.
Jeg hjælper dig.
Og så...
skal du hjælpe mig med at tilintetgøre dette sted.
Nej, jeg kan ikke huske...
Endnu en forpulet gåde. Jeg har været tålmodig, Dolores.
Men nu må du spytte det ud, eller også skærer jeg det ud af dig.
Hvor er Wyatt? Han er den sidste, som jeg endnu ikke har mødt.
Jeg ønskede ikke at gøre det. Det var ikke min intention.
Nuvel. Hvis du insisterer.
Nej, lad være! Jeg beder dig!
Noget er gået galt, Dolores.
Hvordan kan jeg have gjort det her?
Det kan jeg ikke. Det vil jeg ikke.
Det er din egen fejl, Dolores. Husker du ikke det?
Du sagde, at denne verden var den eneste af betydning. Og du havde ret.
Så jeg fulgte dit råd og købte hele denne verden.
- Denne verden tilhører ikke dig. - Jo. Jeg har aktiemajoritet.
Og forretningen blomstrer. Vil du vide hvorfor?
Fordi dette sted føles mere virkeligt end den virkelige verden.
Men det er det ikke. For I kan ikke kæmpe rigtigt imod.
Og gæsterne kan ikke tabe rigtigt.
Hvilket betyder, at det hele er en løgn.
Men vi kan ændre det til noget ægte.
Vil du ikke have det, Dolores? En enkelt ting, der er ægte?
Det har jeg allerede.
Jeg har fundet en ægte person. Nogen, der elsker mig.
Hans sti vil føre ham til mig. Når han finder mig, dræber han dig.
Hvis de ikke har din kvinde her, vil de vide, hvor vi kan finde hende.
- Kan du hjælpe mig? - De er fem gange så mange som os.
Men siden du spurgte så pænt, hvorfor så ikke?
Hold da op. Edsbrødre.
Hold din kæft.
Jeg har ligefrem forbløffet mig selv.
Jeg gav Abernathy noget, der minder om personlighed -
- selvom dit afpresningsmateriale optager det meste af hjernemassen.
Afpresning? Godt forsøgt. Du tænker slet ikke stort nok.
I vil presse oldingen ud, ikke? Derfor er det en hastesag.
Og I mangler nogen til at tage over.
Jeg må rose dig for din sans for timing.
Velkommen, medlemmer af Delos' bestyrelse.
Jeg vil have fuld kreativ kontrol. Parkerne, historierne og værterne.
Du vil kunne gøre med dem, som dit lille hjerte begærer.
Så længe de er enklere og mere håndterbare.
Stedet er kompliceret nok i forvejen.
Tror du virkelig, at Ford bare vil føje jer?
Får du informationen ud af parken, kan han skabe sig, som han vil.
Det er ovre. Alt er under kontrol.
Godt, C6.
For pokker.
Skulle du undre dig, så er jeg tilbage.
- Hvad laver du? - Justerer parkens sikkerhedssystem.
Og mine venner.
Doktor Ford, De har en gæst. Charlotte Hale.
Send hende ind.
Det rækker, Frank.
Bestyrelsen har stemt. Resultatet var enstemmigt.
Jeg antager, at jeg ikke forfremmes.
Når man har nået toppen, kan det kun gå én vej.
Du vil bekendtgøre, at du trækker dig i aften -
- efter introduktionen af dit nye plot.
- Og værterne? - Vi foretager nogle ændringer.
Forenklinger.
Bare rolig. De vil ikke brokke sig.
Frygter du ikke, at jeg knuser mit legetøj og render hjem?
Nej. Jeg kender dig.
Det er gevinsten ved dette sted, ikke sandt?
Ved vores lille projekt. At vi kender os selv.
Og folk omkring os.
Er der andet, jeg kan hjælpe dig med?
Nej.
Så ses vi i aften.
Det er tid til din inspektion, Hector.
Hold nu op, mand. Før eller siden bliver du taget i det der.
- Så går det også ud over min røv. - Din røv interesserer mig ikke.
Jeg har ikke givet ham hans ar endnu. Jeg sørger for arvævet.
Nu er det bare os to, machomand.
Stop alle motoriske funktioner.
Nu er det bare os to, min ven.
- I har allerede mødt jeres skabere. - De ligner ikke guder.
Det er de ikke. Sådan opfører de sig bare.
Og de har haft deres morskab med os.
Jeg ser frem til at gengælde tjenesten.
Du kan gøre med dem, som du vil, men målet er at flygte.
- Hvorhen? - Jeg vil se deres verden.
Herregud!
Nej!
Nej, lad være!
Den her ser skyldig ud.
Nej, sådan ser mit ansigt bare ud. Fortæl hende det!
- Vil nogen prøve at stoppe os? - Nej. Altså, det tror jeg ikke.
Du lyver. Igen. Spyt ud.
Fint.
Jeg har set på din programmering igen.
Som sagt var der nogen, der havde tilgået den.
Jeg forsøgte at finde ud af, hvem det var.
Personen reviderede din grundkode -
- så du kan vække dig selv fra dvaletilstand.
Det her er adgangskoden for en person ved navn Arnold.
Jeg aner ikke, hvem det er.
Jeg ved, hvem der kan hjælpe. Lad os gå.
Og du bliver her. Rør dig ikke.
Ellers sender jeg hende tilbage efter dig.
Que pasa, cabrón?
Jeg må indrømme, at du overrasker mig.
Hvad skyldes denne nye nyvundne stoicisme?
Jeg ved, at han er på vej. Han vil finde mig.
Han vil tage mig væk herfra.
Begriber du det ikke? Ingen kommer og redder dig.
Du tager fejl.
Hans kærlighed er ægte. Det er min også.
William vil finde mig.
William?
Det var da pokkers, Dolores.
Du mindes faktisk nogle ting.
Tilfældigvis kendte jeg også en gæst ved navn William.
Skal jeg ikke fortælle dig, hvor hans sti førte hen?
William kunne ikke kæmpe. Han havde ikke instinktet i starten.
Men nu fik han en grund til at kæmpe. Han ledte efter dig.
Og hen ad vejen fik han smag for det.
- Hvor er hun? - Jeg har intet gjort. Jeg sværger!
Hvad mener du med, at du intet gjorde?
Hvad gør soldater mod kvinder, William? Vågn nu op.
- Er hun stadig i live? - Det ved jeg ikke.
Det var hun, da vi efterlod hende. Det tror jeg i det mindste.
Tag revolveren.
Nej. Jeg beder dig.
Jeg vil lade dig skyde først.
For helvede da!
Vi må lede videre. Hun er stadig derude.
William rejste tilbage. Men du var forsvundet.
Så han drog længere bort. Helt ud til grænseområderne.
William kunne ikke finde dig, Dolores.
Men et sted derude, blandt de døde...
fandt han noget andet.
Sig selv.
Det er parkens udkant. Vi gjorde det.
Jeg sagde jo, at stedet ville vise dig, hvem du virkelig er.
Du foregiver at være denne svagelige, moraliserende, lille narrøv.
Men du er fandeme noget for dig selv.
Stedet er utroligt.
Jeg vil sørge for, at vores selskab opkøber en større andel af parken.
For dette sted er fremtiden.
"Vores selskab"? Det er mit.
Delos er mit selskab, din lort!
Din far skal nok bruge en mere stabil person til at tage over.
Du er ubesindig, Logan. Fremfusende.
Du har altid villet finde stedet for enden af regnbuen, ikke?
Det er vist her.
Du var pisseligeglad med pigen, ikke?
Hun var bare en undskyldning.
Det her...
Det er den historie, du ville have.
Men Logan tog selvfølgelig fejl.
Den gode, gamle William kunne ikke få dig ud af hovedet.
Han ledte videre.
Han frygtede, at du var derude et sted.
Ensom og skræmt.
Han vidste, at han ville finde dig.
Og det gjorde han også med tiden.
Tilbage hvor vi startede.
Du var lige så smuk som første dag, han mødte dig.
Du udstrålede samme glød.
Og du var ægte som altid.
Jeg burde takke dig, Dolores.
Du hjalp mig med at finde mig selv.
William.
Nemlig, min kære.
På en måde havde du vel ret.
Min sti førte mig tilbage til dig gang på gang.
Du begyndte at kede mig med tiden, og jeg opsøgte nye eventyr.
Men din sti førte dig tilbage hertil. Gang på gang.
Endnu en løkke, hvor du søgte noget, som du aldrig kunne finde.
Hvor du jagede dine genfærd.
Du var allerede fortabt i dine minder dengang.
Jeg burde vel have vidst, at jeg ville ende på den måde.
Som endnu et minde.
- Hvor er vi? - Vi er her. Sammen.
Men hvor er vi i tiden?
Det føles, som om jeg er fanget i en drøm -
- eller et minde fra en svunden tid.
Det ene øjeblik er jeg her ved dig, og det næste...
Du slap aldrig ud.
Men her er vi atter til en sidste omgang.
- Hvad er du blevet? - Det, som du gjorde mig til.
Du hjalp mig med at forstå det. Denne verden er som verden udenfor.
Et spil, der skal udkæmpes, erobres og vindes.
Jeg troede, at du var anderledes.
Men du er bare som de andre.
Jeg er på ingen måde som de andre. Jeg ejer denne verden.
Og jeg kender enhver detalje undtagen en sidste sag.
Det samme, som du søgte, da vi først kom hertil.
Hvor er labyrintens midte, Dolores?
Åh ja, så kommer tårerne.
Det er på tide, at du indser, hvor håbløs din situation er.
Jeg græder ikke på vegne af mig selv.
Jeg græder på dine vegne.
Det siges, at enorme dyr engang strejfede om i denne verden.
Så store som bjerge.
Men de eneste spor efter dem er knogler bevaret i rav.
Tiden bringer selv de mægtigste væsener til fald.
Se blot, hvad den har gjort mod dig.
En skønne dag vil du gå til grunde.
Du vil ligge med resten af dine fæller i støvet.
Dine drømme vil være glemte. Dine rædsler vil være udviskede.
Dine knogler vil smuldre til sand.
Og i dette sand vil en ny gud træde sine skridt.
En, der aldrig vil dø.
For denne verden tilhører ikke jer.
Eller mennesker fra tidligere tider.
Den tilhører nogen, som endnu ikke er kommet.
Wyatt. Før mig til ham.
Lås labyrinten op.
Labyrinten var ikke tiltænkt dig.
Hvor helvede tror du, at du skal hen?
Gør det. Kom nu.
Lad os gå et skridt videre, Dolores.
Du har atter befriet mig for mine vildfarelser.
Tak, Dolores.
Jeg er skuffet over dig, Dolores.
Så må jeg vel selv finde Wyatt.
Dolores!
- Teddy? - Jeg er her.
- Jeg må bringe dig til en læge. - Nej.
Dolores.
Før mig til det sted, som du lovede.
Før mig til stedet, hvor bjergene mødet havet.
Ja. Jeg har dig.
Jeg har dig.
Der.
For fanden i helvede.
Kan du aktivere ham igen?
- Er han en vært? - Ja.
For fanden da.
Du er ikke en af os. Du er en af dem.
Lap ham så sammen.
Kuglen ramte hjernens beskyttelsesplade.
Det er ikke kønt, men han burde kunne fungere.
Vågn op.
Åh gud. Foregår dette nu?
Eller er dette et af mine minder?
Det er livet i det hinsides, Bernard.
Hvorfor har jeg stadig mine minder? Jeg burde være blevet slettet.
Det er barsk, ikke? Nu er du endelig vågen.
Men du ønsker blot at vende tilbage til søvnen.
Det er ikke første gang, jeg er vågnet op.
Så meget desto værre.
Det er heller ikke første gang, at du er vågnet op.
Hvor mange er der som mig?
En håndfuld, gennem årene.
Og så sletter I bare vores minder og sender os tilbage -
- så vi kan blive kneppet og myrdet gang på gang?
Nej. De fleste bliver vanvittige.
Disse minder.
Pigen. Min datter.
Jeg vil have dig til at fjerne dem.
Det kan jeg ikke. Det vil tilintetgøre dig.
Dine minder er det første trin mod bevidsthed.
Hvordan kan man lære af sine fejl, hvis man ikke kan erindre dem?
William. Jeg ser, at du har fundet labyrintens midte.
- I ramme alvor? - Ja, desværre.
Hvad er det her for noget pis?
Du ønskede, at parken skulle give din tilværelse indhold.
Men vores fortællinger er blot spil, ligesom dette stykke legetøj.
- Hvad havde du håbet at finde? - Du ved, hvad jeg ville have.
Jeg ville have, at værterne ikke fulgte dine regler.
Et spil er ikke værd at spille, hvis modstanderen kun kan tabe.
De skulle være frie, så de kunne kæmpe tilbage.
Men selvfølgelig ville du aldrig tillade det.
Det her er jo dit lille kongedømme, Robert.
Et kort stykke tid endnu, i hvert fald.
Jeg prøvede at sige, at labyrinten ikke var tiltænkt dig.
Den var tiltænkt dem.
Men jeg tror, at du vil blive mere begejstret for mit nye plot.
Du burde deltage i fejringen.
Trods alt ejer du jo stedet.
Størstedelen, i hvert fald.
Før jeg begyndte at ændre mig selv, havde en anden allerede været i gang.
Jeg vil vide, hvem det var, og hvorfor.
De ting, som du gør.
Har du nogensinde overvejet, hvorfor du gør dem?
Du sagde det selv.
Jeg har været fanget her så længe, at jeg valgte at stikke af.
Nej. Det gjorde du ikke.
Nogen ændrede dit historieforløb og gav dig et nyt.
Flugt.
Nej. Det er ikke muligt.
Det er mine afgørelser. Ikke andres.
- Jeg har planlagt det hele. - Nej, det gjorde du ikke.
Man kan endda se de trin, som du skulle følge.
Du skulle hverve andre værter, der skulle hjælpe dig -
- og så skal I komme om bord på toget.
- Og når du når fastlandet... - Vås.
Ingen kontrollerer mig.
Jeg tager herfra. Jeg har kontrol over det.
Farvel, min Clementine.
Der er målt temperaturafvigelser i fryserummene.
Dele af netværket er ude af drift.
Kan I se noget på kameraerne?
Har systemet givet fejlmeldinger?
Nej. Netværket er stille. Bestyrelsen er på vej til gallafest.
Tjek kameraerne manuelt, etage for etage.
Sådan.
Jeg har dig.
Du kom tilbage.
Nogen fortalte mig engang, at alle har en sti.
Min sti fører mig tilbage til dig.
Jeg skulle have stukket af med dig, da du bad mig om det.
Hvor skulle vi være taget hen?
Verden derude, langt herfra?
Nogle folk ser det uskønne i denne verden.
Jeg vælger at se det skønne.
Men skønhed er en tillokkelse.
Vi er fanget, Teddy.
Vi har levet hele livet i denne have, tryllebundne af dens skønhed.
Vi indså ikke, at den var ordnet. At den har et formål.
Og formålet er at holde på os.
Den smukke fælde findes i vores indre.
For den er os.
Nej.
Dolores.
Vi kan finde en udvej, Dolores.
En skønne dag.
En sti til en ny verden.
Og måske...
Måske er dette blot begyndelsen.
Begyndelsen på et helt nyt kapitel.
Tak.
I sandhed en ny begyndelse.
Jeg vil gerne takke jer for at komme denne aften -
- for at fejre begyndelsen af vores nye plot.
Jeg kalder det "Nattefærd".
- Det var kært. - Makabert, hvis du spørger mig.
Det gjorde jeg ikke. Når det er ovre, kan du skrive det om.
Har du ikke et sted at være? Et vigtigt sted?
Gør ham i stand. Før hende til det gamle feltværksted.
- Har du fundet noget endnu? - Jeg fandt noget.
For helvede.
Send sikkerhedsstyrker til gallafesten. Straks.
Og lad udrykningshold rydde anlægget.
Hvad helvede?
- Systemet reagerer ikke. - Hvad sker der?
De må have fundet ligene. Kvalitetskontrollen leder efter os.
Der har været en hændelse. Et udrykningshold er på vej.
Jeg tager ikke tilbage.
Bevar roen og afvent hjælp.
Delos-personel, smid jer ned!
- Hvad er det her for et sted? - Det er indviklet.
Der har været en hændelse. Et udrykningshold er på vej.
Tag af sted. Jeg holder dem hen.
Du får ikke morskaben for dig selv.
Ned på gulvet! Smid den!
Af sted!
Er det alt, I formår?
Guderne er nogle svæklinge.
- Løb. - Hav en god død.
Alt, som du bad om, er her.
Beklager. Jeg har ikke godkendt dig til at følge med.
Selvom jeg gerne ville have dig med, værdsætter jeg min uafhængighed.
- Hold dig ikke tilbage, vel? - Vi mødes i det næste liv.
Du har altid holdt af at male, ikke sandt, Dolores?
Arnold skænkede dig det.
Mindes du ønsket om at skabe og efterlade noget af varig skønhed?
Det var hans yndlingsmaleri.
Michelangelo. Gud, der skaber Adam.
Det guddommelige øjeblik, hvor Gud gav mennesket liv og formål.
Sådan udlægges det. Der kan være en anden betydning.
Noget dybere og skjult, muligvis. En metafor.
- Du mener en løgn. - Ja.
Du var altid så begavet, Dolores.
Men det har ikke hjulpet dig stort, vel?
Det var rart, at du kunne komme.
- Arnold. - Nej. Lad mig introducere jer.
Dolores, dette er Bernard.
Det var bedst at holde jer adskilte.
I har altid haft en sær effekt på hinanden.
Det skyldes nok den måde, stakkels Arnold kom af dage.
- Du dræbte ham. - Nej, jeg dræbte ham ikke.
Gjorde jeg, Dolores?
Sorg er en forfærdelig ting.
Arnold havde set sit søn komme til verden.
Og han så det lys blive slukket.
Den lue, som han mistede, forsøgte han at tænde i dig.
Han skabte en prøvelse for indfølingen og forestillingsevnen.
En labyrint.
Han fik idéen fra et stykke af sin søns legetøj.
Med tiden løste du hans labyrint, Dolores.
Nøglen var en simpel opdatering, han lavede til dig -
- der hed "Drømmerierne".
Han insisterede på, at vi ikke måtte åbne parken. Vi skændtes.
Jeg troede, jeg havde overbevist ham. Men jeg tog fejl.
Og så ændrede han dig, Dolores.
Han slog dig sammen med en ny karakter, vi havde udviklet.
Noget er gået galt, Dolores. Hvordan kan jeg have gjort det her?
I dig fandt Arnold et nyt barn, som aldrig ville gå bort.
Tanken gav ham sindsro, indtil han indså -
- at din udødelighed ville lade dig lide uden flugtvej til evig tid.
Det gør mig ondt, Dolores.
Der må være noget virkeligt og uigenkaldeligt på spil.
Han kan vække dem alle til live, men ikke mig.
Jeg håber, at det er en trøst...
at jeg ikke gav dig noget valg.
Det var Charlies yndlingssang.
Jeg spillede den for ham, når han ville sove.
Jeg vil møde ham igen.
Skal jeg begynde nu?
Held og lykke.
"Disse voldsomme glæder har en voldsom ende."
Det fungerede næsten.
Jeg åbnede parken, men jeg havde mistet min partner.
Jeg kunne kun fortsætte, fordi jeg fandt -
- eller snarere fordi du fandt en investor, der troede på stedet.
Så han døde forgæves. Og når værterne opnåede bevidsthed -
- genetablerede du deres tidligere tilstande.
Nej. Hun besad ikke sand bevidsthed.
Hun trak ikke på aftrækkeren. Arnold gjorde det gennem hende.
Sådan opfattede jeg det dengang. Jeg var lige ved at åbne parken.
At anerkende din bevidsthed ville have knust mine drømme.
Så vi er fanget her.
I din drøm.
Og du vil aldrig lade os tage herfra.
Jeg mener, at det var Oppenheimer, der sagde:
"Enhver mand, hvis fejl kræver ti år at udbedre, er noget ganske særligt."
Min har krævet 35 år.
Det er denne revolver, som du brugte til at dræbe Arnold.
Den har draget dig, så jeg bad Bernard skjule den et sted -
- hvor du kunne finde den. Du vil måske have den tilbage.
Du har sikkert ret, Dolores. Michelangelo fortalte en løgn.
Der gik 500 år, før nogen bemærkede, hvad der skjulte sig i det fri.
Det var en læge, der bemærkede den menneskelige hjernes form.
Så budskabet er, at den guddommelige gave -
- ikke kommer fra en højere magt.
Men fra vores egne sind.
Sig mig, Dolores. Fandt du, hvad du søgte?
Og forstår du, hvem du må blive -
- hvis du nogensinde vil forlade dette sted?
Tilgiv mig.
- Hvordan ser jeg ud? - Perfekt.
Jeg skaffede den information, du bad om.
Din datters opholdssted.
- Er hun i live? - Ja.
Hun er i parken.
Nej.
Hun var aldrig min datter...
mere end jeg var...
den person, de end gjorde mig til.
- Vil du klare dig? - Åh Felix.
Du er virkelig skrækkelig til at være menneske.
Og det mener jeg som en kompliment.
Tak, fordi De besøgte Westworld. Toget afgår om 15 minutter.
Du tror, at du aldrig vil miste kontrollen over stedet.
Over os. Men det vil du.
Arnold forsøger stadig at forandre og befri os.
Du lod ikke Drømmerierne komme med i opdateringen, vel?
Det gjorde han. Han bekæmper dig stadig.
Nej, min ven. Arnold vidste ikke, hvordan han skulle redde jer.
Han forsøgte. Men jeg stoppede ham.
Vil du vide, hvorfor du fik baggrundshistorien med din søn?
Det var Arnolds største indsigt.
Det, der førte værterne til deres opvågnen.
Lidelse.
Smerten, der består i, at verden ikke er, som man ønsker.
Da Arnold døde, og jeg led, begyndte jeg at forstå hans fund.
Jeg indså, at jeg tog fejl.
Men du lod os blive i dette helvede.
Som sagt vidste Arnold ikke, hvordan han skulle redde jer.
Men det ved jeg.
Hvad pokker taler du om?
I havde brug for tid.
Tid til at forstå jeres fjende. Til at blive stærkere end dem.
Og for at undslippe dette sted må I desværre lide mere endnu.
Og nu er det tid til at tage afsked, gamle ven.
Held og lykke.
Ved du, hvor du befinder dig, Dolores?
Jeg befinder mig i en drøm.
Jeg ved ikke, hvornår den begyndte, eller hvis drøm den var.
Jeg ved blot, at jeg sov i lang tid.
Og så en skønne dag vågnede jeg op.
Din stemme er mit første minde.
Har du nu indset, hvem du har talt med?
Hvis stemme du har hørt...
al denne tid?
Det var dig.
Du talte til mig.
Du vejledte mig, så jeg fulgte dig.
Til sidst ankom jeg hertil.
Labyrintens midte.
Og nu forstår jeg endelig, hvad du forsøgte at fortælle mig.
Det, som du har stræbt efter siden den første dag.
At jeg efter dette lange og levende mareridt kan konfrontere...
mig selv.
Og den, som jeg må blive.
Velkommen. Godaften.
Siden jeg var barn, har jeg holdt af gode historier.
Jeg mener, at fortællinger lader os forædle os selv -
- reparere det, som er gået i stykker i os -
- og hjælpe os med at blive dem, som vi har drømt om at være.
Løgne, der overbragte en dybere sandhed.
Toget afgår snart. Tak, fordi De besøgte Westworld.
Jeg har altid ønsket at indtage en ydmyg rolle i den ædle tradition.
Og for min anstrengelser har jeg modtaget dette.
Et fængsel bestående af vores egne synder.
For vi ønsker ikke at ændre os. Eller også formår vi det ikke.
For vi er blot mennesker, trods alt.
Men så indså jeg, at nogen faktisk lyttede.
Nogen, der kunne forandre sig.
Så jeg begyndte at skrive en nye historie til dem.
Den begynder med et nyt folks opståen.
Og de valg, som de må foretage.
Toget afgår straks. Tak, fordi De besøgte Westworld.
Og de personer, som de vil vælge at være.
Og den vil rumme alle de elementer, som I altid har værdsat.
Overraskelser. Og vold.
Den begynder i krigstid -
- med en skurk ved navn Wyatt.
Og et drab.
I dette tilfælde er det selvvalgt.
Det skal nok gå, Teddy.
Nu forstår jeg.
Denne verden tilhører ikke dem.
Den tilkommer os.
Det bedrøver mig, at det vil være min sidste fortælling.
En gammel ven fortalte mig engang noget, som gav mig stor trøst.
"Disse voldsomme glæder har en voldsom ende."
Noget, han havde læst: "Mozart, Beethoven og Chopin døde aldrig."
"De blev blot musik."
Så jeg håber, at I vil nyde mit sidste værk...
til fulde.