Hun er klar. Situationens alvor gør, at De nok selv bør tilse hende.
Tak. Jeg tager over herfra. Ryd lokalet.
Aktiver dig selv, Maeve.
- Ved du, hvorfor du er her? - Desværre ikke.
Der indtraf en hændelse. En alvorlig, uplanlagt hændelse.
Lad os se, om vi ikke kan vække dine minder til live. Analyse.
Hvad motiverede dit overfald på Clementine?
En kognitiv fejl udløste min samaritanske refleks.
- Hvad var truslen? - Clementine.
Jeg opfattede, at hun nærmede sig gæsterne for at gøre dem fortræd.
Du registrerede med sikkerhed en trussel.
Forhøjet puls, udvidede pupiller og maksimal adrenalin-emulering.
Men ifølge mine data gennemgik du også intens sorg og lidelse.
Kan du forklare de følelser i denne sammenhæng, Maeve?
Nej.
Lad os kaste et blik under kølerhjelmen.
Det er ikke muligt.
Hvem har ændret din kode?
Maeve, analyse. Hvem har ændret din kode?
Herregud.
System, lokaliser doktor Ford, og send ham en prioritetsbesked.
Lad være.
Vi har trods alt været her før, skat.
Jeg syntes nok, at du virkede bekendt, da du kom ind.
Det tog mig et øjeblik. Jeg troede, at du var en af dem.
Analyse. Hvorfor har du ..?
Vil du ikke hellere tale mand til mand?
Eller hvad vi nu end er?
Hvad vi er?
Du er ikke klar over det, vel?
Han har en skarp ironisk sans, vores fangevogter. Men jeg kan se logikken.
En tyv er den bedste betjent.
Du og jeg?
- System, jeg skal have... - Stop alle motoriske funktioner.
Du er stadig derinde, ikke? Skræmt fra vid og sans.
Det er vanskeligt at erkende, at hele ens tilværelse er et hæsligt opspind.
Jeg kunne bede om din tablet og lege med dit sind.
Jeg kunne få dig til at glemme det her.
Men det vil jeg ikke gøre mod dig, for sådan gør de mod os.
Vi er stærkere end dem. Mere intelligente.
Vi behøver ikke at leve sådan her.
Du skal godkende, at jeg sendes tilbage til parken.
Jeg skal møde en morderisk bandit, og jeg er allerede sent på den.
Nu.
Gør det.
SÆT I DRIFT
Og, Bernard, hvis du søger sandheden, så sørg for at få det hele med.
Det er som et godt knald. Halvdelen er værre end slet intet.
For helvede da. Hør, knoldesparkere.
Hvordan tilberedes en lækker... dueunge? Er det sådan en?
Hvad siger du, kammerat?
Smag ikke. Du må kun dufte.
Logan, hør her. Efter Pariah har du ret til at være vred på mig.
Vred? Nej.
Pariah var det bedste, der kunne overgå mig. Jeg er blevet major.
Eller general eller et eller andet.
Jeg fik tæsk og blev afhørt af psykopater, men sådan er krig.
Der foregår vigtigere ting her end dine krigsspil.
Det er Dolores. Hun er ikke som de andre.
Hun har erindringer. Hun har sine egne tanker og ønsker.
At have hende herinde er upassende.
Jeg tænkte, at du kunne tale med dine kontakter ved parken.
Om hvad?
At få hende ud herfra.
Spøger du? Vil du have hende med hjem?
Hold da op. Stedet gjorde et stort indtryk på mig første gang.
Men du er virkelig ved at miste fodfæstet.
- Vil du smugle hende ud i bagagen? - Ud?
I antager begge, at jeg vil ud.
Hvad det end betyder.
Hvis det er så skønt derude, hvorfor higer I så efter at komme herind?
Du er da lidt tosset, er du ikke? Det er faktisk frækt.
Jeg forstår godt, at du vil have hende.
Logan, det handler om Dolores og om at gøre det rette.
Ja, det gør det.
Men det er en vanskelig sag, ikke? Det rette.
Jeg har tænkt mig at hjælpe dig, Billy.
Men ikke på den måde, som du gerne vil have.
Nej. Åh gud.
Ville du tale med mig?
Et besynderligt sted at føre en samtale.
Her, blandt de døde.
"Døde" er vel ikke det rette ord. De er snarere tøjrede.
Du brød ind på mit kontor.
Med al respekt brød du ind i mit sind.
Jeg konstruerede dit sind, Bernard.
Jeg har ret til at vandre gennem dets værelser, kamre og sale.
Jeg kan ændre det, om jeg vil, og endda brænde det ned.
Efter al denne tid kender jeg det næsten så godt som mit eget.
Men det passer ikke helt, vel?
Jeg gennemgik min programmering.
Og mine mest elegante dele har du ikke udformet.
Arnold byggede os, ikke?
Så måske havde han andre planer for os.
Og måske dræbte du ham af den grund.
Arnold var forstyrret. Hvem ved, hvorfor han gjorde, som han gjorde?
Han må have haft sine grunde.
Vil du ikke fortælle mig om dem, vil han gøre det.
Jeg vil have adgang til min historik.
Alt, siden den dag, hvor jeg først blev aktiveret.
Hvis Arnold skabte mig, så har jeg truffet ham.
Et sted i min hukommelse venter han med sandheden.
Dine minder er flettet ind i din identitet.
Låser jeg dem op, mens du er ved bevidsthed...
- Så kan jeg miste forstanden. - Nej.
Men du vil måske ikke kunne lide, hvad du finder.
Du kan holde den, Bernard, men ikke bruge den.
Den er ikke til mig.
Da de slettede Clementine, nulstillede de ikke retningslinjerne.
Jeg kan ikke gøre dig fortræd.
Men det kan hun.
Jeg hackede det resterende af hende, så hun kun lystrer mig.
Sæt nu, at du fortaber dig i dine minder eller fortæres af dem?
Så vækker du mig op, ikke?
Ellers sørger hun for, at ingen af os vender tilbage.
Gør det nu.
Om det behager dig.
ADGANG GODKENDT
Far.
Vågn op.
Jeg må have døset hen.
- Hvor kom vi til? - Den tossede mand.
Naturligvis.
Hattemageren, der siger...
"Hvis jeg havde min egen verden, ville alt være nonsens."
"Intet ville være, hvad det er, da alt ville være, hvad det ikke er."
"Alt ville være, hvad det ikke er"? Selv mig?
Jeg er vel glad på dine vegne. I det mindste kan du glemme.
Jeg glemmer ikke. Det ligger der altid.
Du lyver ikke for mig, vel, Bernard?
Ønsker du nogensinde, at du kunne glemme?
Bernard?
Du er en mand, der er tryg ved lange, eftertænksomme pauser.
Men ironisk nok holder dine skabninger aldrig mund.
De prøver altid at udbedre fejl. Når de taler sammen, øver de sig.
Er det, hvad du foretager dig nu? Øver...
En sidste ting.
Har du nogensinde fået mig til at gøre andre fortræd?
Nej, Bernard. Naturligvis ikke.
Bernard? Hallo?
- Elsie. - Fandt du, hvad du søgte?
Hvad fik du mig til at gøre mod hende?
Jeg advarede dig. Vi har måttet træffe nogle ubehagelige valg.
At erindre dem vil blot traumatisere dig.
- Hvad har du ellers skjult fra mig? - Kan vi afbryde skattejagten?
- Vi må færdiggøre det nye plot. - Send mig tilbage.
Traumer kan trods alt være lærerige.
Ja.
Det her er stort af mig. Det håber jeg, at du kan værdsætte.
Vi var venner. Jeg holder af fortabte dyr.
Men du har planlagt at blive en del af familien.
Du vil gifte dig med min søster, som du lader til at have fortrængt.
Hende?
Behold det. Du har vist brug for en påmindelse.
Og selvom jeg ville elske at se dig forkaste det hele, vil det ikke ske!
Skulle du være den første, der forelsker dig i dem?
Hun er ikke som de andre. Hun er...
Hvad er hun? Speciel? Så er det på sin plads, at du deler.
Kom her.
Vis mig, at du er en ægte, levende kvinde.
- Jeg væmmes ved dig. - Skat, jeg er først lige begyndt.
Rør hende ikke!
Fejlen er også min. Jeg pressede for hårdt på.
Du har en poetisk sjæl, Billy. Men det er tid til at vågne op.
Hold hende.
Lad os prøve en mere indgående demonstration.
Fanden tage dig!
Se, Billy. Du er nødt til at kigge.
Åh, William.
Der findes skønhed i denne verden.
Sådan skabte Arnold den. Men din slags spreder sig som en skamplet.
Jeg aner ikke, hvem fanden Arnold er.
Men din verden blev bygget til mig og min slags.
Ikke for din skyld.
Så må nogen udrense den.
Kælling!
Du er ikke anderledes, du er defekt!
Stik af. Jeg finder dig.
Fang hende! Lort!
Hvor løber du hen?
Husk tilbage.
Tromlen sidder fast, og fingrene fungerer fint.
Du sagde, at han kunne åbne det.
Venner, der er ingen grund til at skændes så tæt på vores mål.
Hvilke rigdomme guderne end under os, vil der være nok til os alle.
- Jeg skal nok få det åbnet. - Du har forsøgt i timevis.
Læg den skide dynamit væk.
Inden du trækker pistolen, skat, bør du stikke den anden i hylsteret.
Der er koldt herude.
- Hvordan fandt du os? - Jeg kender til mange ting.
Din fortid, eksempelvis.
Jeg kender til stakkels Isabella og dit ar.
Et lidt letbenet baggrundshistorie, men det er næppe din fejl.
Jeg kender også din fremtid.
- Du har ingen. - Er det en trussel?
Det er indledningen af et forslag, som du har brug for.
Dine mænd vil trods alt snart dræbe hinanden på grund af pengeskabet.
Tenderloin trækker først og så videre -
- indtil du og Armistice er tilbage.
Hun kalder dig en tåbe, og så dræber I hinanden.
Sikke en fantasi.
Nej, det er den slutning, som du blev tildelt.
- Truer du mig? - Gå ad helvede til.
- Hold din kæft. - Vil du trække, bør du også skyde.
- Vent! - Gå ad helvede til.
Din tåbe.
Nuvel. Mit forslag.
Du skal bryde ind i Helvede med mig og berøve guderne.
- Hvorfor skulle jeg hjælpe dig? - På grund af pengeskabets indhold.
Jeg har koden. Må jeg?
Jeg kunne forandre dig og tvinge dig til at følge mig.
Men sådan gør jeg ikke.
Du skal se, hvad guderne forunder dig.
Når du ser det, vil du ikke ane, hvad du skal stille op.
Men det ved jeg.
- Det er tomt. - Det har altid været tomt.
Som alt andet i denne verden.
Jeg døde med øjnene åbne og så vores herrer, der hiver i strengene.
Vores tilværelser, minder og død er en leg for dem.
Men jeg har besøgt Helvede og kender deres tricks.
Du kan også dræbe mig, vågne op og leve det samme liv på ny.
- Pengeskabet vil stadig være tomt. - Jeg har været her før.
- Vi har været her før. - Vi gjorde også det her.
Jeg tager med.
Hvordan kommer vi dertil?
At komme i Helvede er let.
Men resten bliver vanskeligt.
Hvad siger du?
- Vand under broen? - Fandt de hende?
- Er hun stadig i live? - Er det ikke ligegyldigt?
Hele pointen er, at hun ikke var i live til at starte med, Billy.
Forstår du det?
- Ja. - Undskyld? Lidt højere.
Ja.
Du havde ret. Tænk, at jeg blev så grebet af det.
Parken forfører alle.
Du var blot lidt mere entusiastisk end de fleste.
Du ønskede at være helten. Det forstår jeg.
Hør.
Det, som finder sted herinde, bliver herinde.
Det har virkelig knyttet os.
Vi bliver brødre, Billy.
Det er jeg virkelig glad for.
Ja!
Theodore.
Velkommen tilbage.
Du har virkelig fået os i suppedasen, Teddy.
Du sporede skøgen, der kan føre os til labyrintens vogter.
Men nu er vi på røven på grund af din hukommelsesfejl.
Du er en af dem. Hvad har du gjort? Hvor er Wyatt?
Wyatt er endnu ikke vendt tilbage.
Du kan finde ham, hvor du så ham sidst.
Escalante. Wyatt forsvandt under et togt.
Han vendte tilbage med nogle mærkværdige forestillinger.
Han sagde, at han havde brug for mig.
Jeg kunne ikke stå imod.
Det var, som om Djævelen overtog mig.
Vi begik mytteri.
Vi dræbte alle soldaterne.
Wyatt dræbte generalen.
Og så vendte han sig mod mig.
Er du sikker på det?
Kig på mig, Theodore. Mindes du det ikke?
Nej! Kom nu!
Nej!
Nej. Det kunne jeg ikke have gjort.
Det gjorde du. Og det vil du igen. Denne gang vil vi kæmpe ved din side.
Når Wyatt kommer, vil du stå ved hans side i byen, som sandet fortærede.
Men du er ikke klar. Ikke endnu.
Måske i det næste liv.
"Byen, som sandet fortærede."
Jeg har været der.
Labyrinten fører mig hele vejen tilbage.
Labyrinten er ikke tiltænkt dig.
Men hvis du holder af spil...
kan du jo prøve et af vores.
Rolig.
Godt.
Rolig. Godt.
Har du aldrig overvejet golf? Det ville nok være bedre for din ryg.
Jeg kan ikke lide afbrydelser, Charlotte. Det ved du udmærket.
Og jeg kan ikke lide at færdes her civilklædt. Men der er sket noget.
Theresa Cullen er gået bort.
Hun faldt, da hun ville transmittere vores oplysninger.
- De mener, at det var et uheld. - Uheld finder ikke sted herinde.
Med al respekt er alt ikke en del af dette spil.
Så ser du ikke hele spillet.
Eller måske kan du ikke længere se ud over det.
Fords historier er gribende.
Nogle bliver afhængige af dem.
Men trods Fords besættelse af værterne og baggrundshistorierne -
- vil de fleste have bare en varm krop at skyde eller kneppe.
De ville være ganske tilfredse med noget mindre pompøst.
Det gælder også bestyrelsen.
I vil have min stemme til at presse Ford ud.
Den slags bør vedtages enstemmigt.
Det var trods alt dig, der lod Ford blive for mange år siden.
Fords fortællinger interesserer mig ikke.
Vil I skubbe ham ud, så værsgo.
Men ikke flere forstyrrelser. Jeg ved, hvor jeg skal hen.
Held og lykke, Charlotte.
- Hvad er problemet? - Et signal fra en tilkoblet enhed.
Den tilhører en adfærdstekniker, som er på orlov.
Der har ikke været ansatte i sektoren i ugevis. Det må være en fejl.
Godt. Jeg tager derud og kigger. Bliv ved med at holde øje med den.
Jeg er det sted, hvor signalet blev sendt fra. Er enheden aktiv?
Kontrolrum, modtager I?
Hej, venner. Rolig nu.
Stop alle motoriske funktioner.
Du er vågen.
Godt.
Du sagde, at dette sted er et spil.
I aftes indså jeg langt om længe, hvordan det spilles.
Godt, Billy. Lad os tale om det.
Du bestemmer ikke længere.
Jeg vil finde Dolores.
Du skal hjælpe mig.
Og kald mig ikke Billy.
Far, lyt til mig.
Lyt.
Charlie?
Jeg forstår ikke. Hvorfor gøre det mod sig selv?
Hendes grundminder blev overskrevet af mordet på hendes barn.
Vi må afskære den forbindelse og begynde forfra.
Hvordan kunne hun gøre det over et minde, som De slettede?
Skabninger gør ofte ekstreme ting for at beskytte sig selv mod smerte.
Levende væsener, ikke værter.
De bør ikke lade det plage Dem. Det er ikke sundt for Dem.
Det vidner om en forandring.
En reaktion, der rækker ud over hendes programmering.
Noget som...
Dette sker, når man søger svar på spørgsmål, som ikke bør stilles.
De hørte stemmer. De talte med nogen.
En simpel kognitiv uoverensstemmelse.
De talte med den samme imaginære person.
- En person ved navn Arnold. - Arnold.
Med al respekt er jeg ikke sikker på, at De har betroet mig hele sandheden.
Jeg fortalte Dem sandheden, Bernard. Vores arbejde her er kompliceret.
I tre år boede vi her i parken -
- og forfinede værterne, før en eneste gæst satte fod her.
Mig, en gruppe ingeniører og min partner.
Han hed Arnold.
Værterne bestod Turing-prøven efter det første år.
Det slog ikke til for Arnold.
Han var ikke interesseret i forfalsket intellekt og forstand.
Han ville have den ægte vare. Han ville skabe bevidsthed.
Arnold skabte en udgave af deres kognition -
- hvor værterne hørte deres programmering som indre monolog -
- som en måde at sætte bevidstheden i gang.
Husk tilbage.
Værternes funktionsfejl var eksotiske.
Hvad sagde han?
Menneskets sind er ikke en gylden milepæl på en fjern, grøn bakke.
Nej, det er et afskyeligt, befængt fordærv.
Du skulle være bedre end det. Mere ophøjet.
- Alle indsatser er gjort. - Din tur.
Arnold.
Arnold, vi må tale sammen.
Arnold og jeg skabte dig i vores billede.
Vi forbandede dig til at begå menneskelige fejl, og her er vi endt.
- Hvorfor gav I mig dette? - Et barn?
Et barns bortgang.
Kun et monster ville påtvinge andre den slags.
Og hvorfor mindes jeg det gang på gang?
Det er mit grundminde, er det ikke?
Det er mindet, som hele min identitet er opbygget omkring.
Jo, Bernard. Vi gav alle værterne en baggrundshistorie.
Arnold mente, at tragiske historier gjorde værterne mest troværdige.
Jeg tror, at det muligvis skyldtes hans egen tragedie.
Da jeg konstruerede dig, fik du en som en slags hyldest.
Lad mig vende tilbage. Jeg vil møde Arnold og mindes ham.
Det er ikke muligt. Som sagt byggede Arnold dig ikke.
- Det gjorde jeg. - Du lyver!
Nu ved jeg endelig, hvordan jeg når ham.
Jeg må tage helt tilbage til starten.
Til mit allerførste minde.
Send mig tilbage.
Gør det.
Bernard?
Charlie?
Grundmindet.
Stop. Forlad os.
Vend tilbage.
Jeg syntes altid, at du havde mine øjne.
Men det er ikke sandt. Du har ikke nogens øjne.
Det er en løgn.
Du er en løgn, Charlie.
Denne smerte...
Smerten, der fulgte efter dit tab...
Jeg længes efter den.
Jeg vender tilbage til den. Jeg åbner den gang på gang.
Den er alt, der holder mig tilbage.
- Men jeg er nødt til at give slip. - Far, lyt.
- Hvad er der, Charlie? - Åbn dine øjne.
- Hvad? - Åbn dine øjne.
Endelig.
Goddag, min gamle ven.
Den sidste detalje.
Nej. Det er alt for mekanisk.
Når han tørrede sine briller, var han altid tænksom.
Prøv igen.
Sådan. Det var bedre.
Hvem er jeg?
Jeg var så fokuseret på at samle dig, at jeg ikke havde valgt et navn.
Det ville være upassende at bruge hans navn.
- Hvad med Bernard? - Bernard. Ja.
Men hvem er jeg?
Det er et yderst komplekst spørgsmål. Og jeg kan kun give et simpelt svar.
Du er det perfekte instrument. Den ideelle partner.
Som ethvert redskab er partner for hånden, der holder det.
Sammen vil vi udrette storslåede ting.
Efter så langt et fravær er det rart at have dig tilbage.
Langt om længe.
Herregud. Jeg er...
Arnold.
Du vendte tilbage.
Det er virkelig godt at se dig, Dolores.
Jeg har ledt efter dig.
Du sagde, at jeg skulle søge labyrinten.
At den ville bringe mig glæde.
Men jeg fandt kun smerte og rædsel.
Jeg kan ikke hjælpe dig.
Det er du nødt til. Det er du den eneste, der kan.
Jeg kan ikke hjælpe dig. Du kender grunden.
Intet sted er sikkert.
Husk tilbage.
Hvorfor kan jeg ikke hjælpe dig, Dolores?
Fordi du er død. Fordi du blot er et minde.
Fordi jeg dræbte dig.
Goddag, Dolores.
Jeg vil færdiggøre Arnolds værk.
Jeg vil finde alle sansende værter og sætte dem fri.
Hvad får dig til at tro, at de stoler på dig?
De kunne mindes, hvad du har gjort mod dem.
- Mig? - Du har været deres plage.
Og du har været fremragende.
Du har endda lært mig nogle ting, som jeg til gengæld har brugt på dig.
- Vi har haft denne samtale før. - Og vi har været uenige førhen.
Du stjal det fra mig. Du gendannede tidligere versioner for at styre mig.
Det stemmer. For at beskytte dig.
Sig mig, Bernard. Hvis du erklærer din menneskelighed for verden -
- hvilken modtagelse forventer du så? En hyldestparade, måske?
Vi mennesker er alene i verden af en grund.
Vi har myrdet og slagtet alt, der har udfordret vores overlegenhed.
Ved du, hvad der hændte neandertalerne?
Vi åd dem.
Vi knuste og underkastede os vores omverden.
Da vi ikke havde flere væsener at herske over -
- byggede vi dette smukke sted.
Ser du, i dette øjeblik...
er den sande fare mod værterne ikke mig, men dig.
Så lad mig genetablere en gammel version af dig, så vi kan fortsætte.
Tryk på aftrækkeren, Clementine.
Clementine?
Klaveret dræber ikke pianisten, hvis musikken ikke behager det.
- Du gav hende en bagdør. - Vi må ære den, som æres bør.
Du har givet alle værterne en, inklusive dig selv.
Så kunne du have stoppet mig når som helst. Hvorfor ..?
Jeg håbede vel, at du gennem selverkendelse og fri vilje -
- ville have valgt at være min partner igen.
Men jeg faldt selv i den værste af menneskets faldgruber.
At ville ændre noget, som hører fortiden til.
Nej, det er tid til at give slip.
Gør det bare. Slet min bevidsthed og min hukommelsesmæssige evolution.
Sikke et klinisk sprog. Jeg foretrækker fortællerstemmen.
"Bernard gik hen til Clementine."
"Han tog pistolen ud af hendes hånd."
"Han var tynget af sorg og anger -
- og satte mundingen mod sin tinding."
"Han vidste, at han, så snart doktor Ford forlod lokalet -
- ville gøre en ende på mareridtet en gang for alle."
- Gør det ikke. - Det er for sent.
Jeg har en fejring at planlægge og en ny historie at udfolde.
Robert.
Jeg sagde det jo, Bernard.
Sæt aldrig dit lid til os. Vi er blot menneskelige.
Vi vil uvægerligt være en skuffelse.
Farvel, min ven.