EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hei. Jeg er Zelda. Velkommen til Byens spøkelser.
Vi i Spøkelsesteamet leter etter spøkelser i byen
for å høre historiene deres.
I dag møter vi Jo,
en ny kokk i mitt eget nabolag.
Og det kan foregå noe merkelig,
men kanskje ikke, ifølge Kokk Jo.
Jeg lar henne fortelle.
Hei! Jeg åpner et asiatisk-inspirert spisested
i Boyle Heights, East Los Angeles.
Jeg har jobbet over hele LA,
men dette blir første gang jeg har mitt eget sted.
Jeg gleder meg veldig.
Jeg er ikke herfra,
men jeg vokste opp i et lignende lokalmiljø.
Den kulturelle sammensetningen.
Jeg elsker det. Det var ikke aktuelt
å åpne på et sted som The Grove, f.eks..
Jeg begynte å lete på Eastside.
Jeg fant et kult sted som har stått tomt.
Det er en eldre bygning.
Ja, jeg hører ting, og…
Er det rørene, eller…?
Jeg vil ikke vite.
(VENN MARIKO PÅ TELEFON)
Om vannet skrur seg på, skrur jeg det av.
Og hvis nekoen flytter seg,
må det være jeg som flyttet den, for jeg styrer og steller fælt.
Det er greit.
Jeg fortalte det til min venn Mariko, og hun har sprø tanker om det.
Hun mener stedet er hjemsøkt.
Hei. Jeg heter Mariko.
Og ja, det er utvilsomt et spøkelse.
Jeg har jobbet på flere restauranter i LA,
og noen av stedene vi stengte, hadde problemer med spøkelser.
Hvis kranene skrur seg på om natten etter at du har stengt dem,
og du er den eneste som er på kjøkkenet som ikke er meg,
så er det noen andre som sier: "Hei, jeg er her."
For å fortelle meg at det er noe han eller hun misliker.
Hva tror du det betyr når spøkelser flytter ting rundt?
Det kommer an på spøkelset og hva det prøver å si.
Ofte flytter de på ting for å få oppmerksomhet.
Om du finner ting i huset du aldri har sett før,
kan det være et spøkelse som sier hei.
For eksempel "Hei, dette er favorittfilmen min, se den".
Eller noe som tilhørte familien deres.
Og når de flytter på andres ting?
Hvis de flytter andres ting, har de noe uoppgjort.
OVERVÅKNINGSKAMERA
Hvorfor?
-Ikke bra. -Jeg vil bare åpne restauranten,
ikke bekymre meg for…
Det handler ikke om å tro.
Man må bare kjenne på energien i en bygning,
for bygningen og jorda under den har en historie.
Jeg gikk til en klarsynt en gang.
Hun sa: "Åndene forteller meg
og at de er her for deg og elsker deg og beskytter deg."
Jeg sa: "Be dem ikke gjøre det. Jeg vil ikke at de skal besøke meg."
Det vil nok aldri forsvinne.
Jeg vil ikke at det fortsetter. Jeg mistet frityren.
Du bør møte min venn Zelda.
Zelda?
ZELDAS HUS
Familien vår har alltid bodd her.
FAMILIE
Der er vi to.
Her er meg og Spøkelsesklubben.
Kan du vise oss litt om Spøkelsesklubben?
Ok.
Her er kontoret mitt.
BØ!
SPØKELSESTING
Jeg ville finne flere spøkelser.
Og jeg fant andre som er akkurat som meg.
Jeg hørte det kanskje er et spøkelse i en ny restaurant.
-Synes du det er moro? -Ja. Jeg elsker spøkelser.
Hallo, Jo.
Dette er vennen min Zelda.
Dette er hun jeg fortalte deg og foreldrene dine om, Kokk Jo.
-Hyggelig å møte deg. -Deg også, Zelda.
Jeg kan hjelpe deg.
Hjelpe meg?
Med spøkelset ditt.
Ja vel. Fint!
Kan jeg se meg litt rundt?
Ja da, vær så god.
La meg se hva jeg finner ut.
Hvem er folkene på bildet?
Det er Van Halen.
Favorittbandet mitt.
Lager du krydret mat her?
Ja. Iblant kombinerer jeg smaker,
men jeg har mistet chilipulveret. Jeg må kjøpe mer.
Hvem ga deg den der?
Jeg vet ikke. Den bare dukket opp.
Mistenkelig.
-Kan jeg ta et bilde av den? -Vær så god.
Jeg sender det til Thomas.
Hvem er Thomas?
Vår ekspert på hjemsøkte gjenstander.
Ok.
Hva står det her?
Det står "gyoza".
Det er som en japansk dumpling.
-Er dette en japansk restaurant? -Ja, noe sånt.
Moren min fortalte meg at det bodde mange japanske folk her.
Å ja. Det bodde mange japanske folk i dette nabolaget.
Ser du?
Jeg gleder meg til å snakke med teamet om saken.
LOS ANGELES BIBLIOTEK
Vi møtes på biblioteket. Det er stort, som et slott for bøker.
Kom, Jordan!
Det er en kafé på biblioteket.
Foreldrene våre går dit, og slik plager de oss ikke
når vi har møtene våre.
Dette er det vi vet.
Vi begynner her.
"Frityrkoker."
Typisk spøkelser å kaste den ut. Noen fingeravtrykk?
Ikke i det hele tatt.
Som jeg trodde.
Noe som bringer oss til den mystiske forsvinningen
av Kokk Jos chiliflak.
Helt klart et spøkelse.
Chiliflak? Serverer de sterk mat?
-Noen ganger. -Jeg liker ikke sterk mat.
Kanskje spøkelset ikke liker det heller. La oss se på bevisene.
Er det restauranten?
Ja. Jeg satte klistremerker på alle stedene Kokk Jo har funnet katten.
Og jeg undersøkte litt og fant ut at det er store bevis.
Maneki-nekoen er fra det gamle Japan.
Det er mange historier, og om du ser en Maneki-neko,
bør du følge den.
Så det bør vi gjøre.
Hei.
Går spøkelser på do?
Er du ikke kald, fru Spøkelse?
Kall meg Janet. Og jo, jeg er kald.
-Kokk Jo! -Hva?
-Spøkelset er sjenert, men jeg fant henne. -Å, flott!
Vil du treffe henne?
Ja?
Del to.
Hvem er Janet, og hvorfor bodde hun her? Hva er livretten hennes?
Alle spørsmålene deres blir besvart straks.
Vi snakker med alle spøkelsene vi finner, og spiller inn historiene deres.
Og så legger vi dem inn i Ektopedia.
Ok…
Fortell oss hva du heter og litt om deg selv.
Jeg heter Janet.
Jeg er japansk-amerikaner og bor på Boyle Heights.
Hvorfor bodde du her?
Vel, før i tiden var det mange japanere i Lille Tokyo.
Det var ikke mange som bodde i selve Lille Tokyo,
det var mest forretninger.
Boyle Heights er ti minutter unna.
Om du ville, kunne du gå dit.
Så mange bodde i Boyle Heights.
Jobbet foreldrene dine i nærheten av Boyle Heights?
Moren min eide et renseri,
så etter skolen gikk jeg til renseriet
og gjorde leksene mine der til hun var ferdig.
Ved siden av renseriet
lå det en japansk kafé som het Fuji Cafe.
Alle servitørene kjente meg som datteren til naboen.
Iblant gikk jeg og mamma dit når hun var ferdig,
om hun ikke orket å lage mat.
Iblant lagde de risball til meg, selv om det ikke sto på menyen.
Moren min drømte alltid om å åpne restaurant.
Hun ønsket å følge den drømmen.
Og fordi hun kjente eieren, fikk hun kjøpe den.
Hva slags mat laget moren din som du savner mest?
Jeg har ikke funnet et sted som…
"Denne tempuraen er bedre enn mammas."
Jeg er partisk, for jeg elsker maten til mamma.
Nå forstår jeg hvorfor hun kastet ut frityrkokeren.
Det var morens spesialitet. Jeg forstår det godt.
Hva likte du å lage?
Jeg elsket å lage gyoza.
Kokk Jo sa at det var som en japansk dumpling.
Har du noen gang laget en morsom vri?
Jeg laget oste-gyoza med sønnen min.
Jeg elsker ost.
Det gir meg noen ideer.
En fin måte å bli kjent på er å lage mat sammen.
La oss lage gyoza sammen.
Jeg har laget tre ulike fyll.
Tradisjonelt, med biff og svin.
-Et vegetariansk jeg fant på. -Bra for Eva.
Hun elsker grønt.
Til slutt en osteblanding à la Kokk Janet.
Legg fyllet midt på gyoza-deigen.
Jeg tok for mye fyll.
Forsegl kantene med vann.
Så folder og kniper du rundt kanten.
Hvordan klarte du det? Min ser ikke sånn ut.
De er kjempefine! Nå setter vi dem kjølig.
Så steker vi dem gyllenbrune og damper dem til slutt med litt vann.
Gleder meg til å smake!
Server med dipsaus av soya, eddik og chiliolje.
Itadakimasu!
-Pass på, det kan være varmt! -Varmt!
Det er fantastisk.
Vi har endelig åpnet, og alle er kjempefornøyde.
Jeg er glad.
Janet er glad.
Restauranten ser fantastisk ut. Alt har falt på plass.
Det føles som et ekte hjem, hvor du får god mat,
og alle elsker å komme hit.
Hva gjør tempuraen her så spesiell?
Hva er hemmeligheten?
Røren lages ikke på forhånd.
Ved hver bestilling
har vi i melet og lager røren,
og så…
Vi lager den på tradisjonelt vis.
Vi bruker ikke en sånn mekanisk frityrgryte,
bare en vanlig gryte.
Det er den gamle japanske måten.
Kjøkkenet er lite, så gryten er liten,
og vi kan bare lage et visst antall om gangen, to bestillinger.
Men vi gjør vårt beste.
Hvordan høres det ut?
Når du biter i den, og det knaser,
så skal det knase skikkelig,
ikke bare en liten "knas".
Å bruke den gamle kommersielle frityrkokeren
ville ikke laget samme knas.
Jeg tror alle kjenner på vennligheten og hyggen
som vi gir gjestene våre.
Noen kommer hver dag.
Det er veldig koselig.
Da føles det ikke lenger som gjester, men som venner,
og man får høre om livet og problemene deres.
Jeg er der hver dag.
Måtte jeg betale hver dag, hadde jeg vært blakk, men det slipper jeg.
Denne spesialen heter
"ZJs heldagsspesial",
for Zelda og Janet.
Og det er oste-gyozaen
med fritert tempura-topping strødd over.
-Få smake. -Det er varmt, vent!
Beklager. Det lukter deilig! Jeg vil spise den nå.
Hei, folkens.
Jeg tok med noen onigiri hjemmefra.
Jeg vet det ikke er på menyen, men Janet elsker dem.
Tekst: Marie Wisur Lofthus