EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Din kones tilstand er stabil. Hun er på bedringens vei.
Og barnet?
Dere har fått ei velskapt, lita jente.
- Ei jente? - Ja.
- Er du sikker? - Selvfølgelig.
- Har dere bestemt dere for navn? - Jeg sa til kona mi at vi begikk en feil.
Hva behager?
At det brakte ulykke å velge et guttenavn før...
Barnet skal hete Lu.
Hvordan ser det ut?
Spør du den blinde fyren om det? Ikke din beste vits, Emma.
- Jeg mente ikke... - Hvordan føles det?
Det føles ikke bra. Som en bilmotor som snart bryter sammen.
Bare hold den i gang i tre uker til. Et splitter nytt vannsystem venter på Mars.
- Hvorfor sier du det? - Unnskyld?
Pegasus lander ikke før om én time, og du antar at den har landet trygt.
- Jeg antok... - Du bringer ulykke.
Ingen bringer ulykke over noe.
Det eneste jeg har tenkt på i flere uker, er fraktskipet som venter når vi lander.
Kan dere se for dere det? Ikke mer vannrasjonering.
- Beklager, Lu. Jeg mente ikke å... - Det går fint.
Jeg fantaserer om min første kopp med te.
- Og nok varmt vann til litt kaffe. - Nok vann til at plantene kvikner til.
Selv gleder jeg meg mest til en lang, varm dusj.
Alle ser nok fram til at du får deg en varm dusj.
Hva med deg, kommandørkaptein? Hva ser du fram til?
- Hun ser ikke fram til noe. - Hva faen, Lu?
Du gjorde det veldig tydelig at du ikke ville være her.
Du skulle ønske at du var hjemme.
- Nå er det frokost, Lex! - Kommer!
Pappa. Hvordan skal jeg få i meg alt dette?
- Melissa og Cassie kommer om fem minutter. - Ta det med deg. Det er nok til dem også.
Det er en viktig dag for mora di, og dette er en tradisjon.
Ja, men hun skal ikke skytes opp, liksom.
Pegasus-landingen kan være like stressende som oppskyting.
Du må spise om du føler deg skjelven.
- Du må være mett, i kontakt med bakken. - Ja. Ok.
Si det til hele skolen om de ser meg spy under samlinga.
Hele skolen i gymsalen, som ser på direktebildene fra NASA.
Ikke vær bekymra for at jeg treffer Isaac.
- Hva skal det bety? - Ingenting.
Vi har ikke snakka mye sammen i det siste.
- Siden når da? - Siden ulykken, egentlig.
- Jeg trodde at du ville bli glad. - Hvorfor det?
Pappa... Du ville drepe ham etter at jeg ble skadet.
Jeg var helt ute av meg av frykt, Lex. Du kunne ha brukket nakken.
Jeg vil ikke at du skal bli...
Det kan fortsatt skje.
Hva?
At jeg blir som deg.
Om jeg er bærer av genet.
- Har du tenkt mye på dette? - Nei.
Jeg vet ikke.
Nå må jeg gå, Cassie må ikke komme for sent.
- Vi kan snakke om dette, vennen min. - Kan vi bare konsentrere oss om mamma?
La oss ta én nervepirrende ting om gangen.
Greit, folkens. Det er tid for å skrive litt mer historie.
Den offentlige kringkastingen begynner...
nå.
Du har kommandoen, Jack.
God morgen, alle sammen. Takk for at dere er med oss på denne viktige dagen
ved Johnson Space Center.
Vi er 21 minutter unna inntredenen i atmosfæren,
der landingen på overflaten av Mars er beregnet til klokka 9:54:15 CT.
Pegasus har med seg det meste av utstyret som brukes til å sette opp leiren på Mars,
som nytt vannsystem og livsstøttesystemer...
- Hvorfor tok de det ikke med seg? - Det er for tungt, vennen min.
Derfor sendte de en annen rakett, som lander i dag.
Deretter lander EmmaAtlas rett ved siden av den.
Alt vil ligge og vente på dem der, akkurat som en stor gave på julemorgen.
Jeg tipper at mora di er kjempespent. Er du spent også?
Helt klart.
Våre venner i JPL kaller stundom den farlige nedstigningen til Mars
"sju skrekkelige minutter".
Vi venter på en oppdatering fra Jack.
Er det ikke skrekkelig?
Vi er hundre ganger nærmere Pegasus enn ferdskontrollsenteret,
men de vet dens skjebne før oss.
Om det er noen trøst, så vet vi vår skjebne før dem når vi lander på Mars.
Nå kommer det.
Alle systemer ser fine ut.
Inntredenen i atmosfæren begynner om 21 minutter.
Og det tar oss omtrent 20 minutter å få den meldinga, så egentlig...
Pegasus skal til å gjøre sin inntreden i atmosfæren.
Hva er det som mest sannsynlig kan gå galt her, mener du?
Mange vil si inngangsvinkelen.
Kommer Pegasus inn én grad for lavt, spretter den rett tilbake fra atmosfæren.
Men...
Jeg går nok for fallskjermutløsningen.
Om greia åpner seg et brøkdels sekund for tidlig, så... pang.
Freddie...
Tenker du på funksjonsfeil i varmeskjoldet?
Jeg tenker at vi ser på dette i stillhet.
Apropos det...
Plasmaforstyrrelser kan inntreffe. Radio- sambandet kan brytes i inntil to minutter.
SKOLESAMLING VIRKET LITT HEFTIG. LEX SER PÅ SAMMEN MED OSS HER HJEMME.
DU ER BEST
Det er forstyrrelser i radiosambandet, som forventet. Vi må vente i to minutter.
Forhåpentligvis straks.
Radio Science, har dere fått kontakt med Pegasus igjen?
Nei. Vennligst vent.
Mottatt. Vi venter.
- Det har gått to minutter. - Jeg vet det.
- Vi skulle høre noe etter to minutter. - Jeg vet det.
- Hva betyr dette? - Ingenting ennå.
Prøv igjen.
- Radio Science? - Vennligst vent.
Kom igjen, for pokker.
Houston. Radio Science. Mottatt?
Det er mottatt. Si at du har et signal.
Svaret er nei, Houston.
Gjenta det, Radio Science.
Vi har mistetall kontakt med Pegasus. Jeg gjentar: Ingen kontakt med Pegasus.
Det betyr at den landet, ikke sant?
Om alt gikk etter planen, så har Pegasus akkurat landet på Mars.
Greit. La oss håpe at alle i Houston spretter champagnen nå, da.
Kjør en ny diagnostisering.
Vi samles i møterommet så snart som mulig.
- Pappa? - Det kommer til å ordne seg, Lex.
Men hva om Pegasus virkelig er borte?
- Om den sprengte? - Vi vet ikke om...
- Det er alt de trenger for å bo på Mars? - Det fins alltid en plan B, ok?
De kan lande og bo om bord i Atlas om de må.
Du sa at de alt var på reservevannsystemet.
Systemet virker ennå. De kan leve på rasjoner.
Hvor lenge da? Hvorfor sendte de ikke Pegasus for et år siden?
Den kunne ikke stå i støv og storm. En ny er på vei.
- Ikke på flere måneder. - De klarer seg så lenge om de må.
- Vi vet ikke ennå... - Nettopp! Vi vet ingenting ennå.
Vi vet ikke om Pegasus har landet eller er sprengt i fillebiter,
eller om reservesystemet vil vare, eller om mamma overlever.
- Kaptein? - Emma?
"Signalforbindelse mislyktes. Prøver på omstart. Vennligst vent."
La oss ikke trekke slutninger. Vi vet bare at de mista signalet,
men hundre ingeniører i Houston jobber for å få det opp igjen.
- Det skjer ikke. - Kom igjen... La dem få gjøre jobben sin.
Emma, jeg setter pris på det du prøver å gjøre her.
Vi vet like godt begge to at når et fly forsvinner fra radaren,
så kommer ikke piloten hjem.
Ikke gråt, Kwesi. Vi kan ikke kaste bort vann på tårer.
La oss snakke om vann.
Om Pegasus er tapt, kjenner vi beredskapsplanen.
Vi lander på Mars og bor om bord i Atlas fram til neste transportrakett kommer.
Det er ikke før om fem måneder.
Misja, jeg vet at du sa at det ville være et mirakel
om reservesystemet varte mer enn 3 1/2 uke. Er det...
Veldig usannsynlig. Men det er ikke vårt største problem, engang.
- Hva snakker du om? - La oss si at systemet varer så lenge,
hvilket det ikke gjør, men la oss si det.
Selv om vi går ned til så små rasjoner som mulig,
forbruker vi mer vann enn systemet kan resirkulere.
Før eller siden går vi tomme for vann.
- Hvor raskt? - I aller beste fall?
Åtte... til ti uker.
Noe som betyr at vi dør av tørste
to måneder før neste transportrakett kommer.
Så langt har forsøkene våre på å starte om systemet vært uten hell.
Vi gir ikke opp, men må anta at Pegasus er borte.
- Vi må diskutere neste steg. - Ingenting å diskutere.
- De lander, bor i Atlas. - Vannsystemet varer ikke så lenge.
Og hvis feil er det?
- Hadde ikke din kaptein... - Vent.
Skal du fordele skyld nå, etter at din kosmonaut løy om synet sitt? Virkelig?
Er det ikke mulig å få bilder og se om Pegasus har landet?
Hva med å bruke en rover?
Umulig. Den nærmeste roveren er over 1600 km unna landingsstedet.
Hun sier at ingenting er endret.
Hovedformålet har alltid vært å få en besetning til Mars.
Og å få dem trygt hjem igjen.
- Det er ikke et alternativ lenger. - Jo.
I beste fall har de vann i ti uker, ikke sant?
Ja, og neste rakett lander først 20 uker etterpå.
- De møtes ikke på Mars. - Hva?
- Kan jeg låne nettbrettet? - Ja, selvsagt.
Akkurat nå er Pegasus 2 omtrent her,
men om vi slynger Atlas rundt Mars...
Da får Atlas hjelp fra tyngdekraften på Mars.
Den får fart og møter Pegasus 2 om...
Må regne på det, men det er under ti uker.
Du foreslår at Atlas og Pegasus 2 går i dokk underveis?
Begge har anlegg. Ingen grunn til at de ikke kan det.
Grunnen er at de flyr mot hverandre i 32 000 kilometer i timen.
En besetning uten søvn, på minimal rasjon skal gjøre noe helt utrolig komplisert.
Jeg snakker om å få dem tilbake i live.
Uten å ha landet på Mars.
Vi hadde en avtale.
Vår store taikonaut blir det første mennesket på Den røde planet.
Omstendighetene er endret.
Skal de første menneskene på Mars grave sine egne graver der?
Jeg vil heller at hun dør som en helt på Mars
enn å vende tilbake som en feiging.
Kjære far.
Jeg håper at mor leser denne meldingen for deg.
Jeg vet at du noen ganger blir forvirret.
Slett "Jeg vet at du noen ganger blir forvirret".
Far...
Kanskje har du hørt nyheten om transportraketten vår nå.
Et nytt romskip er på vei.
Jeg tror... Og jeg vil forsikre deg om...
Og jeg vil forsikre deg om...
...at vi fortsatt er i rute, og vil lande om tre uker.
Datteren din blir det første mennesket som setter sin fot på Mars.
Noe ikke et eneste menneske har gjort før.
Med ærbødig hilsen fra din...
...Wang Lu.
Hei.
Hei, Lex. Hvor er du?
Jeg er hos Melissa.
Så du hva som skjedde?
Vet de helt sikkert at Pegasus er tapt?
De vet ingenting sikkert,
men mest sannsynlig ble den sprengt på vei inn i atmosfæren.
Kan du komme hit?
Nå, mener du? Til Melissa?
Jeg bryter sammen her.
- Melissa sa at hun kom til å drepe meg. - Det mente hun ikke.
Du har oppført deg så rart mot meg siden ulykken.
- Den gikk virkelig inn på meg. - Ulykken min?
Pappa ville skammet seg over at jeg lot en uten førerkort kjøre motorsykkel.
Du tvang meg ikke til å kjøre.
- Hva er det du prøver å si, Isaac? - Jeg vet ikke.
Kanskje vi bare burde ta det med ro en stund,
fram til ting roer seg ned.
Ja. Ok. Samme det.
- Lex... - Du, jeg...
Jeg har for mange ukjente ting i livet mitt akkurat nå.
- Det vanskeligste er å ikke vite. - Ja.
Jeg håper at det går bra med henne.
Går det bra med deg?
Var det faren din igjen?
Nei, det var Isaac.
Han sier at han vil at vi skal ta det med ro.
Hva nå enn det betyr.
- Skulle drept ham da jeg hadde sjansen. - Mamma!
Jeg føler bare... at livet mitt er som et stort mysterium akkurat nå.
Jeg vet ikke om mamma kommer til å klare seg.
Jeg vet ikke om pappa noen gang kommer til å gå igjen.
Jeg vet ikke om Isaac noen gang vil snakke med meg igjen.
Og jeg likte ham virkelig godt.
Vennen min, da. Kom hit.
Jeg er lei for det.
Men det er én ting jeg kan finne svar på.
Ok, det er bra.
Om du trenger et svar, finner vi svaret for deg.
Pappa kommer ikke til å like det.
Hva er det, da?
ALLE FORSØK PÅ Å FÅ KONTAKT MED PEGASUS VAR UTEN HELL.
...TRYGG RETUR TIL JORDA... ...MØTE PEGASUS UNDERVEIS...
Alle forsøk på å gjenoppnå kontakt med Pegasus har vært uten hell.
Imidlertid har kontrollen funnet ut hvordan Pegasus kan møte oss
innen tiukersvinduet.
- Er det mulig? - Nei.
Med mindre Pegasus 2 har hemmelige atomdrevne motorer. Da...
- Fyr dem opp, baby! - Nei, det er ikke det hun sier.
De sender oss hjem.
Hva?
Kontrollen foreslår at vi slyngesrundt Mars og dokker med Pegasus 2 underveis.
Anbefaler kontrollen det, eller... er det Matt som anbefaler det?
- Hva behager? - Dette var din ektemanns idé.
- Hva? Nei, det var det ikke. - Han er akkurat som deg.
- Villig til å undergrave en ferd... - Lu...
- ...så lenge kona hans kommer hjem. - Nå holder det.
Én gang sa jeg at jeg skulle ønske at jeg var hjemme, og da var jeg dehydrert.
Ikke faen om besetningen min får dø av tørste når det fins andre alternativ.
Du har tydelige ordrer. Du skal assistere Misja,
mens han gjør alt han kan for å holde reservesystemet i gang.
Ram og Kwesi er hos meg inne i kommandoseksjonen,
mens vi finner en ny rute for å kunne slynges hjem igjen.
Bare så det er sagt, så har ikke Matt tilgang til kontrollrommet.
Han hadde ingenting med dette å gjøre.
Det er patetisk av deg å gjøre dette til noe personlig og si at han gjorde det.
Hei.
Jeg kan bare forestille meg hva du går gjennom der oppe.
Siden jeg kjenner deg såpass godt,
tipper jeg at det er rimelig komplisert.
På den ene siden...
er du nok helt vettskremt.
På den andre siden, så kan du se Mars rett utenfor vinduet.
Nærmere enn noen gang før.
Du ser nesten hvor vi hadde landet.
Ser du Hellaskrateret?
Følg meg nordover over Hesperiaslettene,
til vestsiden av Elysium Mons.
Der. På kanten av Utopiabassenget.
Der hadde jeg plantet hagen min.
Jeg tror at Mars en gang var en hage.
De elvedalene har ikke skapt seg selv. Det må ha vært store elver der.
Mars var like frodig og full av liv som jorda er nå.
Og om vi ikke er forsiktige, så vil vår planet også se sånn ut snart.
Tilgi meg.
Dette høres kanskje litt tåpelig ut, men...
Jeg trodde at om jeg kunne skape liv på Mars igjen,
så kunne jeg vise folk at det ikke er for sent å redde jorda.
- Jeg trodde at det var Guds plan for meg. - Den var iallfall ikke at du skulle dø.
Tradisjonelt sett har Gud vært uforsonlig når disiplene hans har ofra livet sitt.
Jeg hadde landa på Mars for åtte måneder siden, om det så betød den sikre død.
Det var det jeg lovte broren min.
Er det en oppdatering fra bakken?
- En melding fra Matt? - Ja.
- Jeg kan høre på den senere. - Nei, ta det nå. Vi takler det.
- Fint, men... - Vi taster bare inn tall. Bare gå.
Slapp av. Du kan komme tilbake og sjekke koordinatene for ruta.
Sikker?
Ja, han fant vel nettopp ut at du kommer hjem i live. Gå.
Si ifra om dere trenger noe, da.
- Fløy Emma nettopp forbi? - Hvordan visste du det?
Hele kroppen din ble...
- Du må tilgi henne, vet du. - Hvorfor skulle jeg det?
Du har jobba med Matt i ukevis. Tok jeg feil? Var ikke dette hans idé?
Jeg vet ikke. Og for å være ærlig, så gir jeg blaffen i det.
- Hvordan kan du si det? - Fordi jeg vil leve.
Ja, jeg vet det. Jeg skal liksom ikke innrømme det.
Jeg er Misja Popov. En heroisk russisk kosmonaut. Verdensrommet er mitt hjem.
Men jeg vil treffe barnebarna mine igjen.
Kanskje...
Kanskje få oppleve at dattera mi tilgir meg før jeg dør.
Jeg... Hva med deg?
Vil du ikke treffe sønnen din igjen?
Selvsagt. Jo.
Og kvinnen du elsker?
Ja.
Er du ikke på et vis letta over at vi drar hjem igjen?
Nei.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg ikke kom hit for å mislykkes.
Nei.
Hammer.
Takk.
Mye bedre.
Jeg forstår ikke helt metoden du benytter.
Metoden min? Jeg bedriver diagnostikk.
Ok. Her. Gi meg hånda di.
Her.
Kjenner du det?
Ja eller nei?
- Beklager. Ja. - Ja. Ok.
Hva må skje inni maskina for at det skal buldre her?
Jeg trenger ikke å åpne den, ikke sant? Jeg føler det.
Jeg kan høre på den.
Legen din lytter til hjertet, han åpner deg ikke opp, ikke sant?
Rørleggeren lytter til rørene.
Ingeniøren gjør det samme.
Øynene er ikke det eneste man kan se med.
Hei.
Jeg kan bare forestille meg hva du går gjennom der oppe.
Siden jeg kjenner deg såpass godt,
tipper jeg at det er rimelig komplisert.
På den ene siden er du nok helt vettskremt.
På den andre siden, så kan du se Mars rett utenfor vinduet.
Nærmere enn noen gang før.
Livsverket vårt. Ditt livsverk.
Livsverket til hele besetningen din. Så vidt innen rekkevidde.
Men jeg måtte få deg hjem.
Jeg har gitt ferdskontrollsenteret en plan for å få deg hjem i sikkerhet.
Du har nok fått instruksjonene nå,
og planlegger ruten hjem. Snart er du hjemme hos Lex... og meg.
Hva er i veien, Em?
Lu hadde rett.
Ja, du burde ha forstått at slyngekastet var min idé.
Nei, ikke angående det.
Da jeg trodde at vi kom til å dø...
Da jeg trodde at vi var tomme for alternativer,
så ville jeg bare være hjemme.
Med deg og Lex.
- Jeg mislyktes, Matt. - Det gjorde du ikke. Du mislyktes ikke.
- Vi avbryter ferden. - Du redder mannskapet ditt.
Selv om de ikke vil bli reddet?
Hva hadde skjedd om dere fem dro til Mars og døde på grusomt vis på noen uker?
Tror du at noen hadde dratt dit igjen?
Da hadde det vært over.
Du har vist verden at dette er mulig, gått lenger enn noen annen før deg.
Tror du vi får en ny mulighet til å komme oss til Mars?
Neste gang gjør vi det riktig.
Men det var ikke derfor jeg gjorde det.
Du får ikke dø fra meg.
Jeg elsker deg.
Og vi ser deg veldig snart.
Det skulle være den siste. Så snart Emma bekrefter koordinatene...
Kursen er satt. Vi skal hjem.
Vent!
- Hva? - Vent!
- Hva er det? - Ok.
Pegasus er kanskje fortsatt der, og Lu vet hvordan vi finner den.
- Hva snakker du om? - InSight.
Vi kan bruke den til å finne den.
Alle på jorda bruker innsikten de har.
Nei, ikke sånn innsikt. InSight, den gamle Mars-roveren.
Teknisk sett var det et landingsfartøy og en sonde.
- De var for langt unna til å ta bilder? - Nei, ikke bilder.
InSight kan ha hørt Pegasus. Den kan ha kjent den, ikke sant?
InSight hadde en seismograf for å måle jordskjelv på Mars.
Seismografen kan føle vingeslagene fra en sommerfugl i et rom.
Hvorfor skulle den ikke registrere sjokkbølgene fra Pegasus' inntreden?
- Fra det soniske smellet? - Ble den ikke frakobla for flere år siden?
Nei, bare satellitten som overførte signalet.
- Ok, men hvordan hører vi den da? - Vi er ikke millioner av kilometer unna.
Vi kan høre den via ultrahøy frekvens,
som en radiostasjon innen rekkevidde.
Ok. Men om vi hører det soniske smellet, betyr det da at den landet uskadd?
- Ikke nødvendigvis. - Nei, at den kom inn i atmosfæren.
Men den kan ha eksplodert ved landing. Begynt å brenne.
- Landa flere tusen kilometer utenfor kurs. - Nettopp.
Hører vi ikke noe sonisk smell, så vet vi at Pegasus er tapt.
Uansett kan vi ikke lytte til den uten kommandokoder fra bakken.
- De gis bare til kommandokapteiner. - Og til hennes nestkommanderende.
- Dette må dere snakke med Emma om. - Vel...
På dette stadiet...
Ram, det er bedre at vi går til deg.
Matt? Kan du komme ut hit en tur?
Jeg må vite om jeg har CCM.
Jeg har ikke forstått hvor mye det har kverna bak i hodet på meg.
Jeg vet at du er redd. Redd for at om jeg har det,
så betyr det at det er din feil, men det er det ikke, pappa.
Det er ingens feil.
Jeg må bare vite det.
Ok.
Fant dem.
Ikke la det gå deg til hodet, men ideen din om InSight...
Genial. Virkelig.
- Jeg fikk den etter å ha sett på deg. - Nei. Det trenger du ikke å si.
Jeg vet at du tror at du er mindre viktig enn du var før,
men det syns ikke jeg.
Selv om du var en idiot overfor dattera di.
- Unnskyld meg? - Du ber alltid om tilgivelse.
Ok. Hva foreslår du da, ditt geni?
Fortell henne... at hun gjør deg stolt.
Det er alt hun vil høre.
Vi fikk en melding fra Lu i dag.
En melding. Fra Lu.
- Hvem? - Datteren vår.
Hvis datter?
- Jeg har da ingen datter. - Ok.
Hva er det du snakker om? Hvis datter?
Ingens. Ta deg en pust i bakken, du.
Hva med radiofrekvensen?
- Den har jeg lært utenat. - Lærte du InSights frekvens utenat?
Jeg har alltid vært glad i robotene på Mars.
Da jeg var ung, ga min far meg en bok om den første roveren.
Han mente at han lærte meg vitenskap.
Men det som skjedde, var at jeg leste om Sojourner
og forestilte meg at jeg var der sammen med den,
og så på en soloppgang som var blå i stedet for rød.
Der.
Vi er klare.
Hva i helvete er det som foregår?
Lu kom med en mesterlig idé
om å bruke InSight for å påvise om Pegasus landet.
- InSight? - Den gamle sonden.
Den har en fungerende seismograf, så...
- I teorien... - Kan den oppdage et sonisk smell.
Nettopp.
Men dere får ikke aktivert den uten...
Du ba Ram om kodene.
Jeg forventer dette av deg nå, Lu,
- men Misja? Og Kwesi? - Jeg er lei for det, kaptein.
Du ville ikke ha risikert din besetnings liv, selv om vi ønsket det selv.
Og du...
Det stikker mest når det kommer fra deg.
- Det var ikke bare én gang, Emma. - Hva da?
Du sa det selv, på tomannshånd, men...
du skulle ønske at du dro hjem.
Og det skal vi antageligvis fortsatt.
Ikke noe sonisk smell, ikke noe Pegasus. Da drar vi hjem, som Emma sa.
Og om det er et sonisk smell?
Da drar vi til Mars.
Du vil jo til Mars, selv om det betyr den sikre død.
Det jeg vil, er at kapteinen min skal lede.
Jeg leder jo.
Om bakken sier at et sonisk smell
betyr at det er en real kjangs for at Pegasus er intakt, så ja, for faen!
Full fart forover. Men vi vet alle at de ikke sier det.
De sier akkurat det du sa, Ram.
At om et fly forsvinner fra radaren, så kommer ikke piloten hjem.
Det eneste et sonisk smell gir oss, er et svakt og farlig håp.
Det er alt denne ferden er.
Lu...
Og når glemte du det?
Hvor er kvinnen som sto på månen
og ba hele verden om å tro på umulige ting?
Som sprang ut fra siden av et romskip uten annet å klamre seg til enn håp?
Som gikk inn på et besetningsmedlems rom da han var syk,
og sto utenfor døra mi
og fortalte meg at det var helt greit å elske noen?
Håpet har aldri vært min ledestjerne.
Ære, disiplin
og tjeneste. Aldri håp.
Helt til jeg møtte deg.
Du...
Emma. Jeg vil ikke dø.
Det vil jeg virkelig ikke.
Men jeg er villig til å dø for håpet.
Skru den på.
Den skulle etter planen lande klokka 9.54 i Houston-tid,
og vi mista kontakt med den kl. 9.48.
Der er utslagene påseismografen. Ingenting så langt.
- Pokker ta. - Der var det.
- Det må være det. - Én gang til.
Den brøt gjennom atmosfæren. Det hadde ikke smelt om den spratt vekk.
Igjen.
Den ble ikke sprengt i stykker.
- Da hadde det smelt mer enn én gang. - Spill det av igjen.
PAPPA OG JEG ER PÅ VEI TIL SYKEHUSET. JEG VIL BLI TESTET. JEG VIL VITE DET.
Hei, dere.
Det har vært en stor dag i dag.
Lex,
jeg er så stolt av deg for at du tar tyren ved hornene.
Og for at du er modig nok til å fortelle faren din hva du trenger.
Nå... får vi bare vente.
Men jeg tviler overhodet ikke på at uansett hva som skjer videre,
så klarer vi det sammen.
Som en familie.
Og dette vet jeg fordi...
...jeg i dag ble påminnet om hva det var som fikk meg hit.
Det var det samme som jeg så i deg, Matt,
som fikk meg til å innse at du er min sjelevenn.
Det er det samme som gjør deg til den du er, Lex.
Som er modig nok til å la deg bli testet.
Håpet.
Håpet gjorde oss til dem vi er i dag.
Folk som kan stikke ut kursen for reiser til månen
og vandre blant stjernene.
Folk som kan inspirere andre til å finne en kur mot kreft og CCM,
få slutt på krig og...
...alle andre ting vi skulle ønske at vi kunne endre i denne gale verdenen.
Fordi tanken, bare tanken på muligheten,
håpet om at vi kanskje lykkes, er nok til at vi fortsetter å prøve.
Matt.
Matt, min elskede. Du må høre det vi hørte i dag, da vi vekket InSight til live.
Skjønner du hva jeg snakker om?
Vi kommer altså ikke hjem helt ennå.
Vi skal det, snart.
Men først skal vi til Mars.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen