Dette er kommandør Marcela. Hører dere meg?
Er det noen i rådet?
Kommandør Marcela?
- Marcela? - Det nytter ikke.
Ingenting på denne øya virker lenger.
- Det dere har gjort er utilgivelig. - Hvem har sagt at vi vil ha tilgivelse?
Kom. Du også.
- Jeg trenger stokken. - Dumt.
Jeg kommer meg ikke gjennom skogen uten den.
Tror du jeg er dum? Du viste i Prosessen hvordan du er.
Du er fæl.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
KAPITTEL 05: MALERI
LETER ETTER FORBINDELSE
INGEN FORBINDELSE
André? Vi trenger deg til neste prøve.
Jeg kan ikke akkurat nå.
- Gi dem kubene. - Hva mener du?
- Jeg trodde ikke vi skulle det i år? - Gjør som jeg sier.
Vi har mistet kontakten med Offshore. Folk er redde. Har noe skjedd?
Nei. Alt er under kontroll.
Alt er under kontroll.
Jeg skal sørge for at alt ordner seg.
- Hva var den ubåten? Ingenting fungerer. - Dere må forholde dere rolige.
Ro dere ned! Vi finner ut av det.
Ro dere ned!
Dette var et terrorangrep.
Muliggjort av urettmessig og udugelig lederskap.
De kriminelle kom fra Innlandet, og de burde aldri ha fått kommet hit.
Men frykt ikke.
Dette lille angrepet er ikke nok til å ødelegge et samfunn som vårt.
Vi er eliten.
PROSESSÅR 86
Marcela?
Du er sen. Maten ble kald.
Jeg gikk meg vill på veien. Øya virker liten, men den er diger.
Du bestod Prosessen, men kan ikke lese et kart?
Jeg bare tuller. Kom, maten er fortsatt varm.
Jeg har savnet deg så, pappa.
Sitt.
Du har nok spist mye allerede, men det er på tide å bli kjent igjen.
- Hadde du en fin første dag på Offshore? - Ja, kjempefin.
Jeg ble kjent med øya.
Innsjøene. Rådhuset.
Det er det bygget jeg liker best. Jeg er direktør for infrastruktur, vet du.
Vi får ikke nyheter i Innlandet.
Som Álvares må du vite det.
Familien vår har viktige jobber her. Det handler om lederskap.
Álvares viser sin verdi ved sine evner. Vet du hva du vil gjøre?
Jeg liker å male, pappa.
Vi har for mange artister her allerede. Du trenger noe med mer ansvar.
Noe som sikrer prestisje.
Jeg ... kan jobbe med deg?
Du kan ikke være underordnet noen, selv ikke meg. Vi er eliten av eliten.
Det høres ut som det jeg skrev til sønnen min.
Akkurat som det du skrev til meg. Husker du?
Marco. Jeg forlot ham i Innlandet.
Han gråt da jeg dro.
Jeg sa at jeg bare skulle kjøpe mat.
- Nok. - Hva mener du?
Lunsjen er over.
Og ikke kom tilbake før du kan oppføre deg som en Álvares.
Vi gråter ikke over det vi har forlatt.
Gå.
- Carla, hva skjer? - Brann i seksjon 3.
Alle turbinene brant, og hovedreaktoren smeltet.
Det kan ikke fikses.
- Og nedsmeltingen lekker... - Stråling.
Ja. Jeg må gå.
- Vi klarer aldri å redde Offshore. Aldri. - Jeg er bekymret for menneskene.
- Hvordan kan vi beskytte dem? - Vi kan ikke det.
Snart blir alle syke av strålingen.
Jeg var bare borte i få måneder... Måneder.
Og du kastet bort 100 år med fremgang.
André villedet Rådet mens du satt fengslet, kommandør.
Hva skulle jeg ha gjort?
Men ting var på galt spor før det. Helt siden Ezequiels tid.
Og det var min skyld.
Det var mitt Råd som tillot alle disse grusomhetene.
- Hvor lang tid har vi? - En uke. Toppen to.
Etter det blir strålingen dødelig.
Vi må samle folk og dra.
Men Nair, det var ikke bare din skyld.
Jeg burde aldri ha vurdert å forhandle med Skjellet.
Jeg burde ha skutt dem på stedet.
- Hva er det? - Jeg ser for meg at vi er fri fra dette.
Jeg ser for meg hvordan folk her så ut. Det er mye gøyere.
Du trenger ikke se det for deg, bare se på henne.
- Dere vet hva som skal skje dere, sant? - Det eneste som teller er det vi gjorde.
Dere kan ikke gjøre noe uten teknologi.
Steke egg, pusse tennene... Dere må ta kalde dusjer, som i Innlandet.
Hold kjeft! Dere kommer ikke til å le når jeg gir dere til André.
Hvilken ubåt skal vi reise med, dust? Pulsen ødela alt her. Alt.
Men jeg skulle gjerne sett Andrés ansikt.
Marco, hva med Marcela? Kan du tenke deg?
UKER TIDLIGERE
Skal du endelig slippe fri moren din?
Nei. Jeg kom for å se hvor ille du har det.
Seieren er søtere etter man har lidd nederlag.
Min seier og ditt nederlag.
Nei. Jeg tenker på hvor søtt det blir når jeg drar herfra.
Føles ikke bra å bli forlatt, hva? Sånn vokste jeg opp. Uten mor.
Jeg visste at jeg bare fikk se henne igjen om jeg var flink nok.
Visste du at jeg ikke traff faren min før på Offshore?
Du klager på meg, men han er mye verre.
Er eller var? Lever han?
- Reis deg. - Jeg klarer det ikke.
- Ser du ikke at han ikke klarer det? - Slipp meg løs, eller bær meg.
Ta dem av.
Hold følge med ham.
Kom.
- Kom igjen. Gå. - Kan du hjelpe meg opp?
Stå stille!
Du har ikke noe sted å dra.
- Marco! - Slipp ham.
- Ikke skyt.
Marco!
Faen!
Pokker.
- Skal jeg gå etter ham? - Nei. Han overlever ikke alene.
Kom igjen. Gå.
Gå!
- Ferdig! - Ferdig!
Fy fader, du er en ninja!
Hvorfor tok det så lang tid?
- Kan dere holde kjeft? - Naíra, du blir eliminert.
- André vil ha fokuserte folk. - Hold kjeft!
Fem sekunder, folkens! Fem sekunder!
- Fire... - Faen, hold kjeft!
- Tre... - Ferdig!
To...
En...
- Jeg er ferdig. - For sent. Du er eliminert.
- Hold kjeft! - Ha det, søta!
- Du er ute! Gå! - Vent.
Betjent!
- Ro deg ned. - Ja, liksom.
Hvor er betjenten? Betjent?
Er det noen der?
- André, hva skjer? - Gå til kontoret. Prosessen fortsetter.
- Det er noe på gang. - Det kan være en ny prøve.
- Jeg hører noe. - Det gjør ikke jeg.
Elektromagnetisk puls på Offshore. Jeg tror Offshore ble angrepet.
Ikke si sånt, Toledo!
- Det kan være mulig. - Hva sier du?
Hva om de har blitt angrepet? Hva om det ble ødelagt?
- Nei, nei... - Det hadde vært ille.
- Vi består, og Offshore blir ødelagt. - Ikke faen. Flytt deg.
- Lukk opp døra! Si hva som skjer! - Det er ingen der.
- Lukk opp! - Lukk opp døra!
- Ariel? - Jeg kan ikke snakke. Noe har skjedd.
Jeg vet hva som har skjedd. Offshore ble ødelagt.
Husker du meg?
Du er gutten fra maleriet.
Hva føler du?
Jeg har vondt i ryggen, i knærne...
- Sånn er det å bli gammel. - Om at Offshore er ødelagt.
Vet du ikke hva som skjer?
Under Prosess 70 var vi uten strøm i to dager.
Nei. Den kommer ikke tilbake. Jeg utløste en puls.
Det samme som Grunnleggerparet gjorde mot Innlandet for 100 år siden.
Nå sliter dere like mye som oss.
Hva med nå? Hva føler du?
- Hva gjør du her? - Jeg kom for å drepe deg.
Så trekk av.
Hva vil du høre? At du er en Álvares?
- Jeg er ikke det! - Så hva vil du? At jeg skal trygle?
Eller si at du er flink?
Du har ødelagt Offshore. Gratulerer.
Kom og hjelp.
Legg de oppi.
- De svarer ikke. - Det er jo det jeg sier.
Tre ubåter på Prosessbygget, og to på Offshore.
- De på Offshore virker ikke etter pulsen. - Vi må sende ubåtene ut til dem nå.
- Hva er det? - Jeg vet ikke.
- Burde vi ikke si det til André? - Han vet det. Han sier det bare ikke.
Jeg sender disse tre.
- Tror du han ville dø? - Marco? Neppe.
Hva enn han gjør, er det egoistisk.
Se, dette er de som ikke kan pusse tennene med en vanlig tannbørste.
Dere...
- Hva skjer? - Stråling.
- Vi evakuerer øya. - Hvor skal vi?
- Gjorde vi dette? - Nei.
Jo.
- Nei, vår puls var ikke kjernefysisk. - Se, den må ha skadet kraftverket.
- Marcela! Vi skal til ubåten! Blir du med? - Organiser retretten!
- Har du sett Leonardo? - Nei. Jeg var med fangene.
- Pågrep du alle fem? - Fire. En rømte.
Veldig bra.
Jeg visste du ville velge noe lovende. En militærkarriere garanterer fremgang.
Kanskje du kan bli Prosessleder. Det er en prestisjetung stilling her.
Jeg tar ett mål av gangen.
Synd ting ikke går fremover når man er distrahert.
Jeg utforsker nye stiler. Denne kler den jeg er nå.
- Hva skjer her? - Sett deg.
- Vet du hvem han er, pappa? - Sett deg.
- Jeg må fortelle deg noe. - Sett deg.
At vi tre deler et måltid... Vi kan ikke gå glipp av denne muligheten.
Spis, du vil like det. Etter så mange måneder som fange.
Jeg prøvde å redde barnebarnet mitt. Familien vår.
Klarte du det?
Gitt hvordan du ser ut... Fikk du bare søppel å spise?
Maten er bedre der.
Smak. Jeg hjalp ham å lage det.
Pappa, hør på meg. Vi må dra.
Strålingen sprer seg. Kanskje du ikke vet det,
men noe alvorlig har skjedd.
- Hva er det? - Ikke noe. Fortsett.
- Med hva da? - Du sa noe alvorlig har skjedd.
Noen ufordragelige unger utløste en puls på Offshore.
Ikke gi gutten det han vil ha. Se hvor mye han liker å se deg slik.
Seieren er søtest etter man har lidd nederlag.
Vi må skåle.
Denne lunsjen feirer slutten på Álvares-familien.
Denne jævla familien er over.
Uten Offshore er det ingen vits i å snakke om Álvares.
Vi tre er vitner til slutten.
- Og Maurício er fri for denne ideen. - Leonardo. Jeg endret det.
Synd at registeret er ubrukelig nå. Fordi Prosessen er over.
Familien vår står fortsatt. Med meg, bestefaren din og barna dine.
- Maurício skal aldri komme hit. - Hva med det andre? Glórias baby.
Det overrasker ikke at hun ikke sa noe.
Det spiller ingen rolle. Ingenting du sier...
Ikke prøv å sette meg ut. Jeg vant. Álvares er over!
Du endret hele verden. Men du kan aldri endre den du er.
Jeg så hva du gjorde i Prosessen din.
Du angrep hjelpeløse.
Jeg misliker det, men... smak og behag.
- Marcela er også aggressiv. - Mot de som fortjener det.
- Det var din skyld. Du lærte meg det. - Larissa oppdro deg.
Jeg visste hvem jeg skulle følge. Bildene på veggen!
De fleste som blir eliminert i Prosessen klager ikke engang.
De vet at de ikke fortjener det.
Men du, du bestod ikke, men nektet å gi opp.
Du døde nesten, men du ga ikke opp.
Fordi du visste om din skjebne som Álvares.
Skjebnen finnes ikke.
Hva følte du første gang du kom hit?
Du følte noe spesielt.
Ikke fordi dette stedet er vakkert, men fordi dette er ditt hjem.
Det vil du aldri føle noe annet sted.
Pappa, vi må dra.
- Ubåtene går, det er vår eneste sjanse. - Jeg skal ikke til Innlandet.
Pappa, vi kommer til å dø her.
Strålingen gjør alle syke. Vi kan ikke stanse det.
Du vil ikke dø sånn.
Du vet ikke hvordan jeg vil dø. Og det er ikke i en skitten bakgate.
Du er blitt mye friskere. Du må bry deg. Du kan ikke bli her.
Hva har jeg i Innlandet?
Meg. Og deg selv. I live.
Vi er en familie hvor enn vi er.
Vi er en familie her. Her.
Kom.
- Nei. - "Nei"?
- Jeg blir her. - "Blir her"?
Jeg skal ikke tilbake til Innlandet. Jeg har gjort mitt.
- Hva med barna dine? - De har det bedre uten meg.
Jeg var aldri en ekte far.
Uten meg slipper de familieforbannelsen.
Det finnes ikke kjærlighet mellom oss. Bare plikt.
- Og vrangforestillinger. Det må dø ut. - Marco.
Det går fint at du mener at det må dø ut.
Men du... Du trenger ikke å dø.
Ser du ikke at du gjør nøyaktig det en Álvares ville gjort?
Ved å forlate sønnen din i Innlandet gjør du det samme.
Ja. Men det er sånn jeg er.
Jeg vet at det er galt. Det suger. Men han har rett.
Kom.
Det høres slemt ut, men jeg føler fred her.
Marco!
Noen ganger er det det en familie er: En ny generasjon, med de samme feilene.
Men det trenger ikke å være slik. Det gjør ikke det.
Det er sånn jeg er. Og sånn er du også.
Bli her.
- Bli her. - Nei.
Bli hos oss, mamma.
Nei.
Jeg er mer enn det. Du er mer enn det. Vi er mer enn det.
- Glem Álvares-pisset og bli med meg. - Jeg har prøvd, det går ikke.
Du er under arrest. Kom med meg.
Kom! Du er under arrest.
Kom med meg.
Skyt.
Skyt!
Gutten min...
Jeg blir her.
Hvordan tror du det blir?
Jeg tror jeg blir lykkelig.
Jeg får være med familien min, i fred, i trygghet og med et formål.
Men hvordan?
Om det finnes trær, eller flyvende biler, bygg av stål? Det vet jeg ikke.
Men jeg vet jeg blir overrasket.
Tekst: Lise McKay