Når vi har en plan,
føler vi at vi har kontroll.
Lidia.
Men slår den feil, innser man at kontroll er en illusjon,
en løgn for å holde stand i de vanskeligste situasjonene.
Lidia.
Kom igjen.
Jævla hore.
Sofía!
-Det går bra! -Den traff henne i armen.
Kan du gå?
Kom igjen, vi må dra.
Oberstløytnant!
-Hva er det? -Fangene, de har flyktet.
Den blonde jenta skjøt korporal Ríos.
For sannheten er at ingen har alt under kontroll.
Gutten min!
Herregud!
Sannheten river deg opp innvendig og kan lage den frykteligste storm.
Når alt overveldes av smerte og hat,
kan ikke engang den sterkeste kontrollere utfallet.
Ta livet av de fangene! Det er en ordre!
-Vær så snill. -Du blir med oss.
Du skal være åte for å fange min sønns mordere.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg vil ikke se deg her, Cifuentes.
Vis dere!
Sofía!
-Vi har mora di. Overgi deg... -Sofía, ikke kom ut!
Snakker du én gang til, får ikke dattera di se deg i live.
Du er avskyelig.
Sofía, det er opp til deg! Kommer du ikke ut, dreper vi henne!
-Sofía, ikke kom ut! -Skyt henne!
Ikke lag en lyd.
Kom nå.
Kom igjen.
-Jeg føler meg syk. Kan ikke gå. -Nei.
KAPITTEL 36: KONTROLL
Kula kom ut, men du mister for mye blod.
Vi må desinfisere såret.
Det er en landsby like ved. Jeg kjenner noen som kan hjelpe oss.
Bare anstreng deg litt.
Klarer du det?
Kom igjen.
-Du bør vel være glad? -Glad, Carlota?
For å få barn under slike omstendigheter?
-Og legen var ikke optimistisk. -Hvorfor sier du det?
Han var her i morges, og...
...han sier det blir et vanskelig svangerskap,
og kanskje er det derfor det tok så lang tid å bli gravid.
Han sier at jeg kan blø veldig...
Til og med miste barnet.
Men legen ga deg vel behandling eller råd å følge.
Ja, fullstendig hvile og ro. Jeg må ta det med ro.
Hvordan kan jeg det med krigen og Pablo ved fronten?
Marga, du må prøve.
Krigen er snart over, og barnet vil bli det beste i livet deres.
Pablo må få vite at jeg er gravid.
Det vil oppmuntre ham til å komme trygt tilbake.
-Jeg skal spørre om Isidro kan hjelpe meg. -Marga, sett deg! Ro deg ned.
Du må være rolig. Vi skal snakke med Isidro.
Sånn. Slapp av.
Isidro, kan vi snakke?
Nei, det passer ikke nå.
Marga er gravid. Legen bekreftet det i morges.
Hun vil si det til Pablo. Kan du nå vestfronten?
Hørte nettopp at det var en offensiv der i dag.
-Hva? -Har du hørt noe om Pablo?
Nei. Jeg prøver å få informasjon fra kommandoen.
De sier at de ikke vet noe. At de er overveldet.
Hvem vet? Han kan være skadet eller...
Fortsetter det slik, kan jeg si... Det er neppe lenge før Madrid faller.
Marga må få vite det. Jeg var på vei til henne...
Nei. Dette er ikke tidspunktet for henne å finne ut dette.
Hun trenger ikke å vite det før vi finner ut om Pablo er i live.
Skal hun finne det ut selv?
Det kommer i avisene, på radio... Snart vet alle det.
Legen anbefaler henne å hvile. Svangerskapet hennes er i fare.
Hun må være i ro og hvile hjemme.
Det kan være falsk alarm. Pablo kan være i god behold.
Tror du vi får høre nytt om ham de neste timene?
Jeg vet ikke.
La meg ta en telefon.
Tror du faren din kan finne Pablo?
Tidligere general fra Marinen.
Han er reservist, men lojal mot regjeringen.
De skylder ham.
Håper han kan trekke i noen tråder og banke på noen dører.
Jeg leverer dette og kommer tilbake.
Hva om han ikke klarer det? Vi bør gjøre mer.
Hva vil du gjøre?
Daglig drar en bil med journalister fra hotellet mot fronten.
Hvis vi spør personlig...
Lidia er på fiendtlig territorium og vi vet ikke hvor Pablo er.
-Vil du stille deg selv i kryssilden? -Nei, men angrepet skjedde i grålysningen.
Det har nok roet seg nå. Risikabelt, men...
Nå må vi være rasjonelle og ikke la oss rive med.
Skal vi bare sitte her uten å gjøre noe?
Du har ikke vært deg selv nylig.
Klart jeg ikke er den samme.
Landet vårt er i krig. Det står om liv og død.
Marga trenger gode nyheter.
Du skal ikke sette deg i fare. Vi fokuserer på Margas helse.
Dere må være forsiktige her omkring...
Unnskyld meg. Carlota!
Jeg vet det er vanskelig å få tak i, men har du ingefær?
Hvem er gravid?
Marga.
Og med Pablo ved fronten... Stakkars.
Jeg tror jeg har litt. Jeg skal sjekke. Straks tilbake.
James?
-Hva gjør du her? -Jeg utfører et ærend for Victoria.
Jeg vil bruke opp all filmen på fronten i dag, og trenger mer.
Skal du til fronten?
Ja, den nordvestlige har visst blitt angrepet.
Stewart og Mackenzie drar om ti minutter. Ikke si at du er bekymret for meg?
Nei. Men du havner i trøbbel hele tida.
Nettopp. Fronten er ingenting.
Og er det trøbbel, blir bildene mine bedre.
Du var heldig. Her. Og denne pakken med ris til naboen Amalia.
-Takk. -Hva med filmen min?
Beklager, James. Jeg får ikke mer før i neste uke.
-Ok? -Ok.
Vi ses snart.
Er alt i orden?
Ja.
Kan jeg be deg om noe?
James! Vent!
-Har du et ledig sete? -Selvfølgelig.
-Ja? -Kom igjen.
De som tar valg og velger sin vei, har kontroll over skjebnen.
Men hvis alt kommer ut av kontroll, kan du bare stole på den ved siden av deg.
Carlos.
Du kunne dratt uten meg. Hvorfor gjorde du ikke det?
Fordi du er min datters mor.
Jeg kunne ikke forlate deg.
Og jeg sendte Sofía til fronten for å utpresse deg.
Det var ikke rett.
Da bør vi finne henne, for alles del.
Å ta kontrollen krevde en ny allianse med Carlos,
men jeg ville ha gjort hva som helst for Sofía.
-Ikke skyt! -Vi skal ikke gjøre deg noe.
Så du tre ungdommer komme denne veien?
Tre ungdommer?
Hvor fikk du dette fra?
-Det er ingenting. -Dette er ikke ditt.
Jeg ga Sofía dette. Hvor fikk du tak i det?
Den jenta mistet det da hun besvimte og...
Hvilken jente? Er hun skadet?
Det så alvorlig ut. Men vennene vekket henne og...
...snakket om å dra til landsbyen for å rense såret.
Hvor er landsbyen?
La oss gå til apoteket.
Nei.
Det er best om ingen ser oss. Vi går til kirka. Kom igjen.
Hallo?
Fader Anselmo?
Fader?
Felipe.
Tror du at du kan skjule oss?
-Jeg vet jeg setter deg i fare... -Du er som en sønn for meg.
Han var den beste læreren vi hadde i landsbyen.
Barn spør fortsatt etter ham.
Hvordan kunne jeg la være?
Takk, fader.
Hun virker ikke febersyk, men såret kan bli betent.
-Har du jod hjemme? -Nei.
Greit. Først går vi ned til prestegården gjennom sakristiet.
Dere er trygge der.
Kom, følg meg. Jeg skal hente medisiner.
Jeg kommer straks.
Greit.
Hvorfor valgte du å klatre i den steinen, fader?
Det var ikke min første gang, Angustias. Jeg gled, og nå har jeg skadet hoften.
-Hvor mye koster den? -Ingenting.
Tusen takk.
-God ettermiddag. -Ha en fin ettermiddag, fader.
Hva kan jeg hjelpe dere med?
De er ikke å finne noe sted.
Kanskje bonden løy og de ikke dro hit.
Se. Presten var halt nettopp.
De medisinene er ikke til ham.
Fader!
Hva i...
Frøken. Du kan ikke komme inn hit...
Sofía!
Lidia?
Den dagen kunne jeg ikke styre følelsene, bare...
...slapp meg løs.
Tida stoppet, og jeg følte at jeg hadde kontroll igjen.
Omsider kunne jeg holde dattera mi.
Nå ga verden mening igjen.
Går det bra? Hva skjedde?
-Går det bra? -Ja, det går fint.
Jeg trenger hvile og medisiner for å unngå betennelse.
-Jeg trodde jeg aldri ville se deg igjen. -Jeg også.
Jeg er så lei for at du måtte komme helt hit.
Alt som betyr noe, er at vi er sammen igjen.
Det er Carlos.
Evas far.
Hyggelig å hilse på deg.
Det er Felipe og Rosario, min kamerater i militsen.
Hvordan fant dere oss?
Martina sa dere var tatt til fange.
Martina?
Hvordan er det med henne?
Hun ble skadet, men hun klarer seg.
Vi er fortsatt i fiendtlig territorium. Vi må til Madrid straks.
Da jeg klemte Sofía, følte jeg at jeg fikk kontroll igjen.
Nå kunne jeg få orden på alt igjen.
Men jeg tok feil.
Pablo er ikke oppført som død eller såret.
-Så er han fortsatt... -Jeg kan ikke være her nå.
Se deg omkring. Vi har mye å gjøre.
Usikkerheten forårsaket av den savnede soldaten,
skrekken og blodet bak skyttergravene...
Vi var vitne til en absolutt sannhet.
Når man gjennomlever krig, lever man uten kontroll.
Man kan bare være med og håpe at alt ordner seg.
-Victoria... -Carlota måtte dra til Selskapet
for å ringe redaktøren for L'Illustration. Din avis, hva?
Vel...
Hun sa at du er gravid.
Du kjenner ordtaket: Barn bringer alltid glede.
-Jeg håper det. -Nå trenger du det veldig.
Vi trenger mer enn glede.
Tok du med radio? Jeg ønsker å høre om Pablo.
Beklager. Det er stadig vanskeligere å få tak i slikt,
men jeg skal fortsette å prøve. Jeg tok med ingefær. Bra for deg.
-Og litt ris til naboen din. -Tusen takk, Victoria.
-Skal ta det med. -Marga, du må hvile.
Det er rett ved siden av. Skal også tilberede ingefæren.
Greit.
Hva ville Carlota si til sjefen vår?
Hun gikk ikke i detalj.
Jeg synes det er litt rart,
for i går var jeg sammen med ham, og han nevnte ingenting.
Jeg vet ikke, Óscar. Jeg husker ikke om han nevnte noe annet.
-Men det er din sak. -Hvorfor lyver du, Victoria?
Hvor er Carlota?
-Hun ville ikke at du skulle bekymre deg. -Om hva da?
Hun dro til fronten med James.
Litt ris.
Du er en beskyttende engel.
Jeg hørte fra sønnen min. De er på vei og forlater Spania snart.
-Så flott! -Takket være din hjelp.
Hva kan jeg gjøre til gjengjeld?
Komme innom senere og holde meg med selskap.
Jeg må hvile nå, og jeg kjeder meg sånn.
Hvorfor må du hvile?
Fordi jeg er gravid, Amalia.
Så flotte nyheter!
Når Pablo hører det... Dere to ville så gjerne bli foreldre.
-Ja. -Nå, en oppsummering av nyhetene...
-Er det en krigsrapport? -Ja.
I mellomtida fortsetter angrepet på vestfronten.
Republikanske styrker, stadig mer svekket,
kjemper fortsatt tappert imot opprørshærens grusomme offensiv.
Folk i Madrid vil kjempe...
Dere visste det, hva?
-Ikke glem å sjekke ofre. -Hvilke ofre?
Marga.
-Handler det om Pablo? -Hun vet det.
Beklager. Vi ville ikke at du skulle bli bekymret.
Av hensyn til deg og barnet.
Hadde dere ventet at jeg ikke skulle finne det ut?
-Hvordan kunne dere? -Unnskyld. Vi har ikke blitt introdusert.
Jeg er Lorenzo, Isidros far.
-Hyggelig å hilse på deg. -Synd at omstendighetene er slik.
-Min sønn snakker godt om deg. -Far...
Du aner ikke hva han har gjort for å finne Pablo. Har prøvd alt.
Kanskje det var feil av dem, men intensjonene var gode.
Og hva fant du ut?
-Er Pablo død? -Nei!
Vi finner ham ikke, men det er ikke nødvendigvis ille.
Bare at det er vanskelig å få info om fronten.
Derfor er jeg her.
Jeg lover å finne mannen din, men du må stole på meg,
og love at du hviler.
Isidro, telefon fra USA. Han spør etter Lidia Aguilar.
Han sier han er en venn av Marga Suárez fra New York.
Francisco.
-Hva skjedde? -Sofía ble tatt av opprørshæren.
-Hva? -Hun holdes fanget i en base i Valladolid.
-Lidia dro etter henne. -Har hun blitt gal?
-Dro hun alene? -Nei.
Carlos er sammen med henne.
Han er oberst nå, og kjenner han som har ansvaret over basen.
Hva heter han?
En oberstløytnant ved navn Ríos.
Jeg tar første fly til Valencia for å se etter henne. Takk.
Bare hyggelig. Ha det.
Francisco kommer hit.
Hvorfor sa du det?
Løgn er ikke bra.
Stopp!
Hør etter, landsbybeboere!
Vi vet at noen rømte fanger skjuler seg her.
Den som skjuler dem
må vite at det bare er to muligheter: å overlevere dem eller å dø.
Vi skal gjennomsøke alle hjem.
Vit at ingen forlater landsbyen før vi finner dem!
Bernal, få dem til å lete i grupper på to.
Søk i alle hus, skur, låver...
...selv under steinene.
Ja, oberstløytnant.
Hva skal vi gjøre? Hvis de finner oss, er vi døde.
-De våger ikke å søke i Guds hus. -Jeg kjenner Ríos. Ikke ta det for gitt.
Vi må dra, for enhver pris.
Hvordan?
Du hørte ham, de slipper ingen ut.
Kanskje noen slipper inn.
-Forsyninger til landsbyen. -Ja.
En melkemann kommer hver dag med lastebil.
-Kan vi gjemme oss der? -Kan vi stole på ham?
Ja, han støtter saken deres.
Åpne døra!
Felipe, til sakristiet. Jeg skal snakke med dem.
Åpne døra!
God ettermiddag. Hva kan jeg bidra med?
-Vi leter etter noen rømte fanger. -Denne veien.
Gjennomsøk huset.
Huset er forbundet med kirka via den trappen, ikke sant?
Det stemmer.
Men det er et hellig sted, bare ment for å finne fred i Gud.
Det er det vi gjør. Åpne den.
De kommer hit.
Bevar roen.
Hvordan har de syndet? Det må være alvorlig.
De drepte en soldat. Min sønn.
Jeg skal vie morgendagens messe til din sønns sjel.
Vie den til hans morderes sjel også, for jeg skal drepe dem.
Oberstløytnant. En mann sier han så noen fremmede utenfor landsbyen.
Kom igjen!
Folket i Madrid vil kjempe hele veien til seier.
Vestfronten er en jernmur som står imot alle fiendtlige angrep.
Har mange filmruller å framkalle. Det har vært en fornøyelse.
Det samme.
Carlota.
Marga, hva gjør du her? Burde ikke du hvile?
Fant du Pablo? Óscar sa du dro for å finne ham.
Nei, jeg fant ham ikke.
Han er ikke blant de døde eller de sårede.
Det betyr at han kan være i live.
Vet vi noe om Lidia?
Den beste nyheten er at det ikke er noen. Dårlige nyheter kommer alltid først.
Faren min gir seg ikke før han finner ham, Marga.
-Jeg får gå hjem. -Sikker?
-Vil du ikke være sammen med oss? -Jeg er fortsatt sint.
Hvordan kunne dere skjule noe slikt?
Ikke lyv igjen.
Unnskyld meg.
Du fikk meg til å føle meg så fæl.
Du drar uten å si ifra, og kommer tilbake noen timer senere
som om det var ingenting.
Beklager. Jeg så James på Cock og bestemte meg for å dra med ham.
Trodde ikke du ville lide sånn.
Det er problemet. Du tenker bare på deg selv.
-Hvorfor sier du det? -Fordi ting ikke fungerer, Carlota.
Fordi jeg vil at du skal være ærlig.
Det er kvelende, Óscar.
Det er kvelende fordi vi kaster bort en unik anledning.
Hvis du hadde blitt med til fronten, hadde du sett det.
Så mange historier å fortelle at hodet mitt ikke holdt følge.
Jeg følte meg topp.
Jeg vil ikke bli fanget her og ikke gjøre noe.
Liker du James?
Hva?
Hva er det du sier?
Dette handler ikke om James, men om Faraday.
Du har ikke svart.
Liker du ham?
Jeg skal ta et bad.
-Hvordan går det? -Bedre.
Da den soldaten var oppå meg, minte det meg om
da faren min misbrukte mora mi.
-Mario! -Jeg er mann! Hører du?
Jeg husker alt.
Ropingen, fornærmelsene, slagene...
Derfor trakk jeg av.
Sofía, du skjøt for å beskytte deg selv.
Mora di ville ha vært stolt av deg.
Hun måtte gå gjennom mange vanskelige situasjoner med faren din.
Hun var en veldig tapper kvinne, akkurat som deg.
Når jeg ser på deg, ser jeg henne.
Som om hun fortsatt var her hos oss.
Jeg tror ikke det.
Jeg sliter med å stole på menn.
Jeg vet ikke om jeg noen gang vil klare det.
Du liker den unge mannen...
...Felipe, hva?
Det finnes alle typer menn.
Du må stole på instinktene dine, hjertet ditt.
Evas far, hvordan er han?
Du snakker aldri om ham.
Carlos og jeg har vært gjennom mye.
Det er komplisert.
Lidia, jeg tok feil.
Krig er ikke det jeg trodde.
Jeg skal få meg litt søvn.
Håper ikke jeg forstyrrer.
Slapp av. Vi har nok av tid.
Det er utrolig hva du har gjort for henne.
Jeg mener det.
Jeg gjorde det alle foreldre ville gjort.
Nei.
Nei, jeg sviktet Eva.
Jeg levde ikke opp til jobben.
Dagen da jeg ville snakke med henne...
Jeg...
Jeg fant ikke ordene.
Hvordan ta vare på mitt eget barn om jeg ikke kan snakke med henne?
Jeg er glad utpressingen ikke fungerte.
Vet ikke hva jeg tenkte på.
Det er ting man lærer underveis.
Som å være forelder.
Det kan være for sent.
Bare om du aldri prøver.
Hvordan går det?
Jeg er bedre.
Du er veldig tapper.
Hvem hadde trodd det etter første dag i kasernen?
Hva var det du sa?
"Jeg er her for å kjempe, ikke skrelle poteter."
Ikke få meg til å le. Vi vekker Rosario.
Jeg burde ikke latt deg bli med.
Tror du at du kunne ha stoppet meg?
Så klart ikke.
Men i disse tre årene...
Har det alt gått tre år?
Jeg har vært gjennom tøffe situasjoner,
og å se den bølla overfalle deg var det verste av alt.
Hvis noe hadde skjedd...
De vakreste menneskelige følelsene er ukontrollerbare.
Som de dypeste og best skjulte lidenskapene.
Særlig de som får oss til å føle oss mer levende.
Når vi prøver å ha alt under kontroll, tar vi den raskeste veien til skuffelse.
EN DAG VED MADRID-FRONTEN RODRÍGUEZ OG LANCASTER
Hver gang vi møter en situasjon utenfor vår kontroll,
har vi to muligheter:
å akseptere den eller gjøre opprør.
Er det ham?
Jeg er lei for det.
Aksept er det overlevende velger,
de som takler livets motgang tross alle odds.
Men noen situasjoner er så smertefulle at de er umulige å akseptere.
I de omstendighetene kan vi bare gjøre opprør,
samme hvor vanskelig kampen er og samme hva vi må legge bak oss.
Når styrkene vi må gjøre opprør mot
er ondsinnede og mye mektigere enn oss,
blir hjertet vårt mest verdifulle våpen.
Hva er det som skjer med meg?
-Felipe! -Sofía!
Sofía! Sofía!
Pillene! Hvor er de?
Hvor er pillene?
-Hun må på sykehuset. -Hva skjer?
Oberstløytnant!
Kom, ta henne.
Men noen ganger er ikke hjertet vårt nok.
-Løp! Jeg ordner det! -Stopp! Ikke beveg dere!
Carlos!
-Løp! -Tap av kontroll lurer overalt,
og på et øyeblikk kan kaos slippes løs.
-Kom igjen! Nei, Carlos! -Løp, Lidia!
Når det skjer, settes virkeligheten til side,
-og alt blir uforutsigbart. -Nei!
Vi kan alle miste kontroll,
men ekte fare kommer når fienden gjenvinner den.
Hvis det skjer, kommer frykten.
Ingenting og ingen kan redde deg.
Ditt liv er i deres hender.
Tekst: Marius Theil