EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Fortellingen om meg og mine unge venner
er i egentlig en fortelling om en mann ved navn
-Kevin Eastman. -Og Peter Laird og jeg er...
-...medskaperen... -...av Teeage Mutant Ninja Turtles.
Teenage...
Eastman og Laird,
to navn synonymt med...
Turtle power. Hei!
Det er det dummeste jeg har hørt.
Den utrolige fremveksten av turtlemania snudde lekeindustrien på ryggen.
Vi solgte 100 millioner enheter bare i 1990.
Turtlemania-sommeren.
Go Ninja, go Ninja, go!
Men denne milliardindustrien
muterte fra en dukkemaker fra Hong Kong som satset alt.
Jeg ba på mine knær for at de skulle gjøre denne lisensen.
Og tok denne selvpubliserte tegneserien fra de mørke skyggene i kloakken...
-Det er for teit, det er for dumt. -Ops!
...til popkulturens søkelys.
Den største uavhengige filmen noensinne.
Men de megapopulære lekene...
Avtalen var 60 millioner dollar.
-...er egentlig kjærlighetshistorien mellom de to skaperne...
-Det var kjærlighet ved første blikk. -...som endte opp i en varig strid.
Et svik mot ideen vi hadde.
-Dette er fortellingen... -Er det penisen deres?
...av den langsomme, men sikre, fremveksten
av de mest unike og overraskende lekene noensinne
-lagd. -Teenage Mutant Ninja hva?
Disse her...
...er lekene vi vokste opp med.
Serien om leker vi alle kjenner til
Plastkreasjoner De siste for generasjoner
Og vi kan fortsatt ikke gi slipp
Små utformede figurer De ga oss store drømmer
Vi går tilbake i tid Og bak scenen
Det er lekene vi vokste opp med
Lekene vi vokste opp med Lekene vi vokste opp med er her
TEENAGE MUTANT NINJA TURTLES
De er mutanter.
De er ninjaer,
De er tenåringer.
Og de er skilpadder.
Men denne fortellingen starter med en annen type mutant med skall.
Hummere.
Og nå, her er deres fortelling.
Jeg vokste opp i Maine, i en liten by i Maine.
Jeg jobbet med å tilberede hummere.
Men Kevin Eastman likte ikke hummere.
De spiser alt som er på bunnen.
-Han konsumerte noe annet. -Jeg spiste, sov og pustet tegneserier.
Daredevil, Captain America, Batman.
Men favoritten var Kamandi, The Last Boy on Earth,
tegnet av helten min, Jack Kirby.
Han lagde Iron Man, og Hulk, og The Fantastic Four.
Jack Kirby er kunstneren av kunstnere.
Han skapte det vi i dag kaller tegneseriekunst i dag.
Han banet vei og forandret ting.
Inkludert karriereveien til en ung Kevin Eastman.
Jeg sa til foreldrene mine "Jeg vil bli Jack Kirby,
jeg vil jobbe med å lage tegneserier."
Og de så fullstendig forskrekkede ut.
Faren min sa "Jeg skal hjelpe deg med penger til college,
for hvilken som helst skole unntatt kunstskole."
Nedslått dro Kevin for å jage sine drømmer.
-Vel, faktisk... -Det var en jente, ja, du vet?
-Kvinner! -Kevin endte opp i Dover, New Hampshire,
der han ville starte en ny relasjon med han her, som var gode nyheter for oss.
Jeg heter Peter Laird.
Jeg jobbet for den lokale avisen Daily Hampshire Gazette.
Betalingen var ikke så god og jeg måtte tegne mye rart
jeg ikke var interessert i å tegne, som tomatplanter og grønnsaker.
Peter tegnet dem og Kevin pakket dem.
-Jeg var på jobb, pakket matvarer. -Men skjebnen i fruktdisken
hadde planer for de strevende kunstnerne, som begynte å vanke.
Og jeg inviterte ham hjem til meg.
Det første jeg så da jeg kom inn døra var en original Jack Kirby.
Og jeg besvimte nesten.
Jeg hadde aldri sett en original Jack Kirby før.
Jeg ble helt satt ut, kraften i tegningen hans i
Fantastic Four og Thor, og The New Gods, Mister Miracle.
Det var som å snakke med en likesinnet.
Gnisten var vidunderlig, jeg har aldri hatt det med noen andre,
-før eller siden. -Det var kjærlighet ved første blikk.
Som en tegneserieamor hadde Jack Kirby smidd et bånd...
Han gikk over mine skisser og jeg gikk over hans.
...mellom unge Eastman og Laird som flyttet inn sammen
og oppfylte drømmen sin om å ha et tegneseriestudio.
Mirage Studios.
Det var en intern spøk, for Mirage var ikke et studio, det var stua vår.
"Studio".
Med sin "lat som til du får det til"-forretningsmodell,
jobbet disse luftspeilingsmesterne med porteføljene sine.
Vi hadde en idé om en robot som het "Fugitoid".
Vi sendte den til fire eller fem ulike tegneserieselskaper.
Brukte mye penger på porto.
Disse selskapene brukte også mye penger på porto,
-ved å sende alle avslagsbrevene. -Det var gøy.
Det begynte å se ut som
Eastman og Lairds drøm om tegneseriestorhet...
...ville forsvinne som en luftspeiling.
Men så, sent en kveld...
Vi sitter i stua vår, som vi later som er et studio.
Vi tøyset og han fikk en idé om å tegne noe for å få meg til å le.
-Og han tegnet en skilpadde. -Han hadde maske og karatepinner.
Jeg elsket den og tegnet min egen versjon.
Så fikk den meg til å le, ha ha.
Så sa jeg "vel, om én, hvorfor ikke en gruppe?"
-Og jeg tegnet over med en tusj. -Jeg skisset en "Ninja Turtle"-logo.
Og jeg la til "Teenage Mutant".
Og med det snublet Eastman og Lair over idéen
som ville sende verden inn i skall-sjokk.
Vel, til slutt.
Etter videreutvikling av karakterene og historien, med begrensede ressurser,
selvpubliserte Eastman og Laird sin første utgave.
Tre tusen, to hundre og syttifem kopier.
-Og hvordan gikk det? -Pete ringte meg, veldig gira, og sa:
Den første trykkingen solgte ut på noen dager.
Vi fikk forhåndsbestillinger på 15 000 kopier på andre utgave.
Du vet, dobbelt opp.
Jeg sluttet i alle andre jobber og vi jobbet fulltid med tegneserier.
I mitt eget hode var jeg Jack Kirby.
Og for meg er det da drømmen gikk i oppfyllelse.
Ordet spredte seg om denne uavhengige tegneserien.
Da jeg først så Turtles traff den meg,
fordi det var så modig.
De levde i kloakken,
og de hadde en mørk og fryktløs følelse i seg.
De fire ordene "Teenage", "Mutant", "Ninja", "Turtles",
du bare "Jeg har aldri hørt det sammen før.
Det er smart." Og det fanger oppmerksomheten,
Åttende utgave solgte hundre og trettifem tusen kopier.
Plutselig innså jeg at jeg tjente mer enn kona mi gjorde som lærer,
ved å lage den dumme tegneserien sammen med min venn Kevin.
Teenage Mutant Ninja Turtle var en genuin hit,
i det minste i tegneseriesirkler. Men alt skulle forandre seg.
Men vi fikk småstikk her og der for lisensering.
En av disse småstikkene var Mark Freedman.
Jeg mener jeg er mannen bak Turtles.
-Kanskje jeg er den femte skilpadden. -Som en slags renessansemann,
var Mark-elangelo på utkikk etter et mesterverk.
Mark Freedman var en freelance-agent som representerte
ulike intellektuelle eiendommer for forskjellige avtaler.
Jeg så etter fremadstormende IPer jeg kunne ta og potensielt lisensere
til en lekeindustri.
Han henvendte seg til den hotteste duoen i undergrunntegneserier,
til Eastman og Laird, Freedman var ekte saker.
Jeg hadde ikke et selskap.
Alt jeg hadde var et visittkort og jeg jobbet ut fra en leilighet,
sa "jeg må gi et godt førsteinntrykk." Leie en dress og skjorte med slips.
Jeg og Kevin hadde på oss t-skjorter og shorts og
Mark møter opp og har på seg den flotte dressen.
Om det er sånn en agent skal se ut, da jeg spiller den rollen.
En skeptisk Eastman og Laird hørte etter
mens mannen i polyester la ut om planen sin.
Jeg sa "hør her, jeg vil bli agenten deres for global lisensering,
og dette handler om å bygge en franchise
som kan leve både i leker og underholdning,"
og jeg var full av ideer.
Vel...
Men for Eastman og Laird var det én ting som kunne bryte avtalen.
Vi sa at om du skal ut og snakke med folk om karakterene våre, må de forstå
at vi har siste ord. Vi har full kontroll.
-OK. -Det var tre stykker
som hadde en muntlig avtale. Vi hadde en overenkommelse.
Det virket litt sånn, hvorfor ikke?
Nå måtte jeg gå ut på markedet og overbevise et selskap om å ta sjansen.
Jeg trengte ting til presentasjoner og de hadde en skumskilpadde.
Jeg trengte den. Så skilpadden satt i passasjersetet mitt,
og mens jeg kjørte til New York tutet folk...
Hei, skilpaddemann!
...og stirret og lo.
Og jeg visste det. Dette ville bli bra.
Den første mottakelsen var ganske skuffende.
Folk sa "skilpadder er ikke helter. Glem det.
Og, forresten, grønt selger ikke."
Hva sier man til det?
Selv ordet "ninja", definisjonen var "snikmorder".
Hvordan skulle jeg bygge en lekemerkevare basert på snikmordere?
Jeg dro til et selskap som heter LJN. Jack Friedman, lederen, sa "Nei, takk".
Jeg ble avvist av Jill Barad, direktøren i Mattel,
hun sa det ikke ville gå.
Mange var negative.
Men Hasbros Kirk Bozigian hadde et annet svar.
Jeg syntes det var kult.
Så han tok det videre.
Sjefen min så på meg og sa, "Det er det dummeste jeg har sett".
Så involvert var jeg med Teenage Mutant Ninja Turtles.
Men Freedman i sin leide dress lot seg ikke avskrekke.
Jeg må overbevise verden om at dette er en god idé.
Jeg ringte en venn av meg,
Richard Sallis, som nettopp hadde fått jobb i et selskap
som het Playmates Toys.
Det var siste utvei.
Sannsynligvis eneste utvei.
Da jeg sa "Jeg skal sende deg en gigantisk replika", sa han "OK."
Dagen etterpå sa jeg "Richard, fikk du esken?"
Han sa "Ja, den er på kontoret mitt." Jeg sa "Hvorfor åpnet du den ikke?"
"Jeg har vært opptatt med det og det..." Jeg sa "Richard, åpne den ***** boksen!"
Han åpner den. Han blir veldig stille. Og sier
"Dette er fantastisk."
Jeg ringte Peter og Kevin og sa...
Jeg har dette Playmate-selskapet interessert,
-og jeg har aldri hørt om dem. -Du har kanskje aldri hørt om dem,
men om eide en dukke på tidlig 80-tall,
er det stor sjanse for at du har lekt med en Playmate-leke.
Basert og startet i Hong Kong,
har Playmates vært den største dukkeprodusenten i Hong Kong
i mange år.
Og mannen ansvarlig for denne baby boomen er her.
Jeg heter Thomas Chan.
Jeg jobbet for selskapet i 50 år.
Han omvendte farens fabrikk til lekeproduksjon i 1966...
Forretningen vokste voldsomt.
...og Thomas gjorde Playmates til en storspiller i Hong Kong.
Jeg bestemte meg for å utvide til leker for barnehagebarn.
Men denne lekekongen fra Østen hadde utsikt mot vest.
De store.
Mattel, Hasbro, Ideal Toys, inn i deres marked, inn i USA.
For å hjelpe ham med sine første steg inn i markedet i USA,
vraltet denne amerikaneren inn.
Thomas Chan sa "Hjelp oss med å bygge denne amerikanske virksomheten."
-Det gjorde han, med... -Cricket.
Åh, bowling.
-Nei. -Cricket.
Nei, en cricket-dukke.
Hei, Cricket!
-En kjempeintelligent, interaktiv dukke. -Med alle slags mekanikker inni.
Ut fra Playmates sitt nye kontor i California,
lagde Bill og Thomas en dukke alle snakket om.
CRICKET HUN SNAKKER FOR SEG SELV
I USA solgte vi over en million stykker, og den kostet over hundre dollar.
Cricket fikk stor suksess!
Playmates tenkte "Dette er gull", og fulgte opp med Jill.
-Mye større, dyrere og veldig komplisert. -Den var en fiasko.
Men, ikke helt klare til å heise det hvite flagget ennå...
Den var en fiasko.
...Playmate holdt ut.
Vi måtte komme med noe som var lettere å produsere
en sofistikerte dukker.
Vi ville prøve noe annet,
og det var da Mark Freedman tok kontakt med sjefen min, Richard Sallis, og sa
"Richard, åpne den ***** boksen!"
Og han gikk til daværende president i Playmates, Bill Carlson.
Og Richard kom og sa "vi må se på dette, sjef."
Og jeg sa "Vi får se."
Og når den skilpaddefylte pandoraesken åpnet seg...
Dette er interessant.
Jeg sa "Jeg tror vi kan gjøre gode forretninger med dette."
...avsluttet Mark Freedman snart avtalen".
Jeg forhandlet frem en avtale på 150 000 dollar.
Ikke bare det...
Vi hadde alle rettigheter med å godkjenne
alt kreativt og alle avgjørelser om produktutvikling.
Det var det viktigste for oss.
"...vi vil ha siste ord. Vi vil ha full kontroll."
-Vi gikk inn i høytiden med en avtale. -Ja.
-Og i januar 1987,
kunne vi begynne å bygge ut Ninja Turtle-figurserien.
Med avtalen i boks, var det opp til Playmates
å slutte å leke med dukker,
og produsere en serie action-figurer ut fra denne tegneserien.
I bunn og grunn hadde vi en gruppe folk som ikke ante noe om sjangeren.
En sjanger som allerede var gjennomtrukket
av mange vellykkede actionfigurer, fra...
De store.
Mattel, Hasbro, Ideal Toys.
Du vet, dem.
Og for at Playmates skulle leke med de store gutta,
måtte de først finne ut...
Hvordan gjør vi disse, forholdsvis voldelige, karakterene
fra en liten tegneserie i svart/hvitt?
Det er mørkt, røft, det er ikke "Cowabunga, dude!"
Og fargerikt og pizza og sånn.
Hvordan gjør vi dem til barnevennlige karakterer?
For å renske opp Eastman og Lairds blodbad,
ansatte Playmates en altmuligmann.
Jeg heter John Handy.
H-A-N-D-Y.
Skilpaddelekenes fremtid var i hans hender.
Vi visste hva vi måtte gjøre, og for å utvide serien,
måtte vi pumpe opp humoren, pumpe opp det som var gøy.
Jeg var ansvarlig for å finne på en mer pøbelaktig tone.
Hva er den morsomte humoren
-barn liker? -Nettopp.
Prompehumor er stort og...
-Definitivt fanget oppmerksomheten hans. -Det er min greie.
Vi måtte forandre historien, forenkle den,
fjerne ideene om hevn, finne noen flere skurker.
Mens John Handy pustet liv inn i lekeserien,
pustet han også liv inn i skilpaddenes erkefiende.
Hvem er han fyren med metallansiktet?
Han trengte hjelp.
Vi drepte skurken i den første utgaven.
-For vi trodde ikke det vill bli en til. -Men Shredder ville ikke jobbe alene.
Dette er Rocksteady i original form.
Og dette var Bebop. Veldig detaljert, veldig skummel.
Andre fiender, imidlertid...
Upchucky. Du kunne legge mat i munnen hans,
og når du klemte den runde kroppen hans, ville det komme ut som et prosjektil.
Denne bruker neseborkraft
til å skyte prosjektiler ut av et våpen som ser ut som en nese.
Men Playmates ville ikke bruke hele budsjettet
på leker som ikke ville selge.
-Nei. -Og det var han her sitt problem.
Det er veldig vanskelig å lansere en actionfigur-serie
uten noe slags innhold som base.
Hva med tegneserien?
En tegneserie holder ikke spesielt ikke en tegneserie myntet på et eldre publikum.
Så, Playmates begynte å si "Vi må lage en barnevennlig tv-serie."
Så som alle de store, fant Playmates et animasjonsstudio...
...for at de skulle lage en tv-serie designet spesifikt for å selge leker.
Slik skjedde det.
Denne fyren...
Jeg heter David Wise.
...hadde skrevet tv-serier for de store. Og det ble hans jobb
å utvikle en miniserie i fem deler for TV.
OK, vi må gjøre det for åtteåringer. Jeg må begynne å jobbe.
Men da han begynte å jobbe, så han et problem.
Først og fremst har vi fire skilpadder du ikke ser forskjell på.
De så like ut. De hadde røde tørkler.
Så skilpaddene fikk hver sin farge.
De endte opp på rød, blå, lilla og oransje.
Hver skilpadde hadde også et belte med initialen sin på.
Men det var ikke så enkelt som et tørke med en farge og en beltespenne.
Vi må gi dem fire ulike personligheter,
ellers vil en av dem, to, tre av dem være overflødige. Vi trengte en leder.
-Leonardo. -Den hederlige,
han er veldig flink i kampsport.
Vi trenger en teknologi-nerd.
Donatello!
Om du er et barn med mye angst, trekkes du mot...
Raphael!
Den sarkastiske smartingen.
Som ikke er så ulik meg.
"Shredder! Vent, du er kalt opp etter..." -Et kjøkkenredskap?
Det var en sånn holdning Raphael hadde.
Og Michelangelo!
Vi trenger Michelangelo, han er den som beskriver tenåringer best.
Cowabunga, dude!
Pizza time!
Vi lar skilpaddene elske pizza.
Og med det hadde tv-serien sine fire helter.
Det er virkelig en skilpadde for hvert barn.
Det er som The Breakfast Club av actionfigurer.
-Hvem vil ha cornflakes? -Jeg tar rosinmüsli.
Personligheter, farger og belter.
Skilpaddenes mutasjon til actionfigurer var nesten komplett.
Bortsett fra én siste ting. Som faktisk var under beltestedet.
Når du overfører noe fra 2D til 3D må du gjøre noen forandringer.
Den første leireskissen av skilpadden
hadde hale.
Fordi i den originale tegneserien, hadde de haler,
men når de sto og halen hang ned, var det...
For falloslignende.
Jeg tenkte ikke sånn da jeg skulpturerte den.
Og så... bestemte vi oss for å gi ham en...
For en halepine.
Ingen skilpadder hadde haler etter det.
Etter å gjort store innsparinger på plastreduksjon,
hadde Thomas og Playmates tilbake i Hong Kong
en god følelse om sin første ferd inn i actionfigur-verdenen.
Toy Fair skjer i februar i New York City,
men alle innkjøperne gjør sine avtaler før det.
Så vi pakket ned det vi jobbet med
og tok det med rundt hele USA for å vise til ulike innkjøpere.
Med en fem minutters smaksprøve på tv-serien og de tidlige prototypene,
la Playmates frem for de store innen detaljhandel.
-K-Mart. -Toys" R" Us.
-Sears -Target.
-Hvem som helst. -Vi var i møte etter møte.
Vi sa "dere vil få se noe som vil bli den største actionfigurserien noensinne."
Forhandlerne sa "jeg ser det ikke."
DUMP TYPER SØPPEL
Nei.
I ett tilfelle ble vi kastet ut av rommet av en forhandler.
Han sa "lykke til, jeg har annet å gjøre."
Vi hadde bommet. Humoren kom ikke frem.
-Hvor sover skilpaddenes katt? -I et mu-tent.
Ba-dum-pum.
Men det som kom frem
var en veldig alvorlig mangel på interesse i lekene.
På et tidspunkt måtte selskapet begynne å produsere.
Det skjedde ikke.
Nei.
Vi trenger kjøretøy til dem, men vår kinesiske foresatte sa...
-Nei. -"Ikke til vi vet
at dere kommer til å selge noen."
De var ikke sikre...
...hvordan produktet skulle markedsføres.
På det tidspunktet var pengene brukt opp.
Tv-serie, 1,5 millioner.
Designet var ferdig, så om vi tok tapene, er det fullstendig tapt.
Det var ingen vei tilbake.
Og med såpass mye usikkerhet, var det ingen vei fremover heller.
Samtidig, ansatte vi en lekedesigner til.
Jeg er en lekedesigner
Men ikke hvilken som helst lekedesigner.
Faktisk, om du spør ham, sier han det.
Jeg heter Mark Taylor og jeg skapte He-Man.
-Sammen med han her. -Bong.
-Det var Bill Clarksons som ville... -Ja.
...at jeg ble tatt inn for å jobbe med Turtle-serien,
for den var ikke på vei noe sted, med all respekt for John.
OK.
Så...
Jeg dro, dro tilbake til Mattel.
Og Mark begynte å jobbe.
De hadde bunker med skisser som var en meter høye,
men det var ikke på vei noe sted,
det fikk ikke det siste sparket til å lette fra bakken.
Og Mark visste en del om å sparke.
Jeg har makten!
Nå hadde han makten hos Playmates, og gjorde noen forandringer.
-He-Man-style. -Jeg er en re-tegner.
Han tok de eksisterende designene og tegnet dem på nytt.
Party Vanen er nesten en Volkswagen-varebil, så...
Jeg gjorde den sexy.
Foot Clan var i tegneserien, så jeg lagde en leke av den.
Jeg gjorde den litt zombie-aktig. Lot hodet falle ned, store, lange bein.
Scott Hensey skulpturerte Shredder.
I tegneserien var han en høy fyr, så jeg ville at han skulle være det.
Men markedsavdelingen sa han ikke ville passe i esken.
Så vi lot ham være høy, og bøyde ham ned.
Jeg tok opp hendene hans så de gjorde en mystisk bevegelse.
Som om han skulle til å angripe.
Han stilte også dristige spørsmål.
Hvorfor må April O'Neil se så dum ut?
Da jeg lagde Teela til He-Man, var hun sterk.
Akkurat da sto ingenting sterkt. På noen som helst måte.
Så, mens lekemesteren sank tennene i skilpadder,
trengte animasjonsstudioet hjelp med å bli ferdige.
Så de tok inn...
Den berømte Chuck Lorre.
Megaprodusent Chuck Lorre,
er mesterhjernen bak Dahrma & Greg, Two and a Half Men,
og mange andre prisvinnende tv-serier.
Chuck Lorre, med Big Bang Theory!
Men da var han en annen.
Jeg var en omreisende musiker
og prøvde å bygge en karriere som låtskriver.
Med et lavt budsjett og en enkel idé, begynte Chuck å jobbe.
Jeg tok utgangspunkt i at ingen kjente karakterene.
Så sangen ville bli en introduksjon.
Første verset er "Her er hvem de er."
De er verdens mest fryktsomme slåsslag.
Vi er veldig kule.
Når noe blir sagt, er det faktisk Chuck.
De er helter i halve skall Og de er grønne
Hei, skjerp deg!
Teenage Mutant Ninja Turtles
-Helter i et halvt skall. -Turtle power. Hei.
Litteratur.
Chuck Lorres smittende introsang...
Takk, Chuck.
...og resten av den femdelte miniserien,
kom på lufta 28. desember 1987.
Og på Playmates jobbet teamet dobbelt for å henge med.
Jeg skal jobbe hardt.
Bra, fordi...
Serien hadde allerede debutert så det var noe interesse i Turtles.
Men vi måtte fortsatt bevise hva vi kunne.
Med bare fem episoder og en ufullstendig lekeserie,
er det vanskelig å se for seg noen ta en sjanse på disse rare dyrene.
-Jeg, selvfølgelig. -Geoffrey the Giraffe?
Toys "R" Us var kjent som forhandleren som støttet hva som helst.
-Hva som helst? -Hva som helst.
Om Toys "R" Us ble med på lasset,
kunne Playmates endelig konkurrere med de store!
De store...
Wow.
Så, jeg sa "vær så god, produser...
...6000 stykker."
Til tross for den lille bestillingen, begynte Playmates å jobbe.
Vi har de fire skilpaddene og vi har Splinter.
Shredder, selvfølgelig. Og April O'Neil.
April O'Neil stinker fortsatt.
Det var Bebop og Rocksteady og Foot Clan:
soldater til skurkene.
Så i juni 1988, ble ti figurer og fem kjøretøy sendt ut...
...til Toys "R" Us.
Se hva som skjer.
Men de måtte ikke vente lenge, for Toys "R" Us bestilte snart mer.
Den nye bestillingen var på 50 000.
BESTILT TOTALT 50 000
Vi solgte som bare det.
Dette var den ene gangen i karrieren min
der jeg bokstavelig talt gikk inn i en butikk og så tomme hyller.
Ikke en eneste skilpadde igjen.
Så vi gikk til en annen butikk.
Ingen skilpadder igjen.
-Og en tredje butikk. -Vel, du skjønner.
Vi visste at vi hadde et fenomen foran oss.
Teenage Mutant Ninja Turtles
Fra Playmates!
Jeg var elleve år gammel
og jeg ser denne rare leken.
Den hadde skall, og et belte
men ulike våpen i hver hempe, og jeg sa "oi, hva all verden er det?"
De ti actionfigurene sluppet i den første bølgen er så ikoniske.
Det er noe underfundig med dem
som ikke er åpenbar i noen andre actionfigurer fra den tiden.
Det er noe morsomt med disse figurene.
Cowabunga, dude!
1988 VAR SKILPADDENES ÅR
Skilpaddene hadde gått fra å være noe rart fra undergrunnen til en sensasjon.
The Teenage Mutant Ninja Turtles
er de bestselgende actionfigurene i lekeindustrien.
Playmates var med på reisen. Rett til toppen.
De kostet oss rundt en million dollar.
Men de nyeste store på banen var ikke de eneste som så grønt.
Det var store sjekker.
Den første sjekken, som jeg tror var på en million dollar...
Å ha en sjekk i hånden som du skal sette i banken
som er for så mye penger er...
All ære til Mark Freedman som lærte oss om det.
"Når du får penger, spar og invester dem, eller legg dem vekk."
Sa Kevin at en av de første tingene han kjøpte var en tanks?
En M15A Stuart light tanks.
Vi pleide å ha paintballkrig og jeg gjemte meg i tanksen og...
Mens Eastman tok dekning i sitt halve skall,
lanserte Mark Freedman en offensiv
på en helt annen front.
Jeg ville gi fansen noe større og bedre. Jeg ville lage en live action-film.
God idé!
Eller ikke.
Vi har sett mange filmer der tegneseriefigurer tas inn i live action,
og det er så fryktelig.
-Playmates likte heller ikke ideen. -De syntes jeg skapte trøbbel.
Vi hadde allerede en vellykket tv-serie. Alt går strålende. Vi tjente penger.
Men jeg vet at om du sitter stille, så dør du i forretninger.
Du må gå fremover.
Mark Freedman gikk videre med ideen sin, til Golden Harvest Pictures.
Vi har de beste stuntmennene i verden.
Alt vi trenger å gjøre er å kle opp fire stykker i stunt-drakter.
Fantastisk!
Og, jeg har Jim Henson.
-Selveste Muppet-mesteren? -Ja.
Cowabunga!
Det begynte å se ut som at Marks idé ville gå likevel.
Vel, så langt har jeg truffet hver gang.
Og joda, han ville få sjansen
til å få pessimistene hos Playmates til å spise hatten sin.
Filmen ble ferdig og vi hadde en visning for Playmates Toys
og Richard kom til meg og
så meg høflig i øynene og sa "der dreit du deg ut, Freedman."
Vi trodde vi var ille ute.
Tv-serien var veldig lystig og lett. Dette var... det totalt motsatte.
Selvfølgelig, da jeg gikk ut, sa jeg "*******, hva har jeg gjort?"
Der går eiendommen.
Ting så mørke ut da Teenage Mutant Ninja Turtles kom på kino,
i mars 1990.
Naturligvis åpnet filmen og... knuste alle rekorder.
Cowabunga!
REPTILER Å HEIE PÅ
Vi endte opp med 134 millioner.
Tidenes største uavhengige film på det tidspunktet.
'TURTLES' VINNER PÅ BILLETTSALG
Så ringte jeg Playmates, og sa "hvordan gikk lekesalget i helga?"
Ikke en eneste skilpadde igjen.
Utsolgt. Over alt.
Ops!
Ninja Turtles-filmen knuste alle rekorder og Playmates' profitt fortsatte å mutere.
Vi solgte 100 millioner enheter bare i 1990.
Vi eide 80% av gutteavdelingen.
Hver dag er julesalg.
Ungene ville ha mer.
Casey Jones, sportkrigeren.
Og om Playmates ville dekke etterspørselen,
måtte de bruke hodet.
Vi må ha en ny karakter hver måned.
Introduserer Leatherhead!
Det var en fyr vi bestemte oss for
å kalle Pizza Face.
Ny.
Og vi hadde Ray Fillet.
General Traag.
Ny.
Mutagen Man.
Og en svær mygg.
Vi gikk gjennom dem ganske raskt.
Men om du er en av dem som tenker...
-Jeg har alltid likt lekesett. -...ble du ikke skuffet av Playmates.
-Faktisk... -Det var to store lekesett.
Kloakksettet var hovedkvarteret til skilpaddene og Splinter.
Det hadde to etasjer så du kunne ha et sett på bakkenivå
og et sett under bakken. Utrolig.
Og så hadde du Technodrome, som var skurkenes lekesett.
Det var en stor ball med et øye montert øverst og med tankbelter.
Den kunne brettes ut og åpnes opp med et fengsel i midten.
Da jeg så den for første gang tenkte jeg...
"jeg skal kjøpe den ***** greia."
Men det betydde ikke at skilpaddene ble fortrengt fra festen.
Da vi utvidet Turtles-serien, i stedet for fire nakne skilpadder,
begynte vi å integrere ulike temaer.
Sport, samurai,
-rommet. -T minus ti.
En av de største lekeseriene noensinne!
Mye fordi de lanserte de samme figurene i forskjellige antrekk.
Vi hadde hip hop-skilpadde og monsterskilpadder.
Backflip-skilpadder.
Vi hadde skilpadde-lykketroll.
Jeg elsket dem. De var så stygge at de var søte.
Jeg hatet dem.
Star Trek-skilpadder.
Jeg tror Donatello hadde vulcan-ører.
Huleboer-skilpadder.
Cowboy-skilpadder.
Den transformerende skilpadden. som gikk fra skilpadde til Ninja Turtle.
Huleboer-skilpadde. Hva med, cowboy-skilpadde...
Vel, jeg sa nettopp...
-Samme det. -Poenget er, ja.
-Jeg kan ikke holde styr på dette. -Da får vi videre til film-Turtles.
Vent, Playmates lagde ikke noen?
-Ikke for den første filmen. -Hvorfor ikke?
Fordi de ikke var interesserte i å støtte en så voldelig film.
Kanskje de burde lage en ny film.
Vi skrev en historie kalt "Kampen om Ooze."
KAMPEN OM OOZE
Vi slang sammen en produktserie for den andre filmen
og den gjorde det veldig bra.
-Vent litt! -Hvor er Vanilla Ice-figuren?
-Det vil jeg vite. -Ikke bekymre deg. Her er den!
Go Ninja, go Ninj, go!
Den sangen blir aldri gammel.
Go, go, go, go!
Men ting begynte å bli gamle, da den tredje filmen kom, to år senere.
Hva heter den?
Vi sa "kanskje vi skal slutte nå, og la det dø ut."
Men det var ikke bare filmene som døde ut.
Seertallene gikk ned til slutt. Salget av lekene gikk ned til slutt.
En tredjedel av salgene innen 1996.
Med Turtles på vei ned, var det på tide å reflektere.
Det var tiden for vanskelige avgjørelser.
Det var på tide med en reboot.
Det ble diskutert om det var en idé å gjøre en live action-tv-serie.
Og hvorfor ikke?
Fox-nettverket hadde ganske mye flaks med Haim Sabans Power Rangers.
Skal jeg sende deg seertallene?
Sabans selskap, fordi han lagde Power Rangers
kunne lage en live action-Turtle-serie.
Så, Haim begynte å jobbe,
med hjelp av presidenten av Fox Kids, Margareth Loesh.
Hun ville gjøre noe annet
og hun ville introdusere en "kvinnelig" skilpadde.
Det husker jeg ikke.
Jeg vedder på at det var en forespørsel fra et leketøyselskap.
Husk, Power Rangers var vellykket,
og hadde to jenter som var veldig populære-
og som brakte jente-appell til serien.
-La oss hjelpe deg. -Og jeg tror det er det de ønsker seg.
Men, som med alt annet,
måtte Eastman og Laird si ja til dame-skilpadde-ideen.
Jeg sa "vel, det er ikke...
...det vi så for oss, men du vet,
-jeg ser den. Det kan bli bra. -Det var en av dem.
-Og Peter... -Ikke søren! Det er fire skilpadder.
Vi har Leonardo, Michelangelo, Raphael og Donatello. Det er alle.
-Kanskje jeg er den femte skilpadden. -Ikke nå, Mark.
Uten Lairds velsignelse, ville den nye serien dø før den levde.
Enten kom vi til
TEENAGE MUTANT NINJA TURTLE LISENSLISTE
Det var den største uenigheten vi har hatt,
om forvaltningen av Turtles og hva vi skulle gjøre med dem.
Til slutt kom Laird til å gi etter, på én betingelse.
Han sa "jeg vil ikke ha noe med det å gjøre, men ta styringen du."
og så trakk han seg vekk.
Det var noe jeg ikke taklet.
Og, det viste seg at barna ikke taklet det heller.
Saban-serien fungerte ikke.
Fansen hatet den.
En jente-skilpadde?
Det handlet ikke om kjønn, jeg tror bare det var...
Det var vanskelig å... Det var for tvunget.
Du og jeg er bare en mutantgutt og en mutantjente. Ikke noe slektskap.
Jeg vil ikke klandre noen.
Det var min avgjørelse å godkjenne det.
Du vinner noe og taper noe.
Men noen tapte mer enn andre.
Nesten fra dag én,
da Turtles begynte å bli populære. har vi fått forslag fra fans,
"Hvorfor legger dere ikke til en til?" Men vi begge syntes det var en dum idé.
Så da tiden var inne at Kevin støttet det,
kjentes det litt ut som et svik mot ideen vi hadde.
Det var en indikasjon på hvor langt fra hverandre vi hadde gått.
Det var en evolusjon.
Mye kvalitetstid, broderskaptid, bonding, bare forretninger.
Vi hang ikke sammen og jeg tror båndet var tapt.
Mens Mirage Comics-båndet løste seg opp,
skjedde det samme med Kevin Eastmans entusiasme for Ninja Turtles.
Turtles var noe som var vidunderlig for ham en stund,
men han ville gjøre andre ting.
Jeg var glad for å gi slipp, til...
...en annen bedrift eller noe. Og Pete var bestemt på at...
Han sa "Jeg kommer aldri til å selge rettighetene mine til Turtles."
Så vi inngikk en avtale der han kjøpte ut min del.
Etter nesten tjue år gikk
de en gang uadskillelige romkameratene, partnerne og vennene,
hver sin vei, for godt.
Jeg skulle ønske ting var annerledes, at vi var like nære som i begynnelsen.
Med Kevin og Peters jentetrøbbel overstått,
tok Peter skilpaddene tilbake til kloakken, nær sagt.
Litt mørkere, litt mer på kanten.
Og mye mer lønnsom.
Vis meg pengene, baby! Hurra!
Og vi lagde mange leker.
Nye ekstreme skilpadder med ekstreme våpen...
Turtles hadde alltid en stor opptur
og så kom alltid nedturen til slutt.
Men innen 2009 begynte det å føles som om Turtles seilte gjennom på navnet sitt,
-eller i det minste initialene sine. -Turtles hadde toppet populariteten sin.
Det var igjen på tide med en real ansiktsløftning.
Heldigvis, en ny karakter var på vei inn, akkurat tidsnok.
"En kvinnelig skilpadde."
Ikke søren!
-Tuller bare! -OK.
Det var selvfølgelig et stort, internasjonalt mediekonsern.
Viacom henvendte seg til meg,
og de sa "hei, vi vil gjerne tenkte på å kjøpe Turtles."
Som ga mening,
fordi mens Viacoms datterselskap Nickelodeon var gjennomsyret
av svamper og Doraer, uforsket de litt på egen hånd.
Vi hadde ikke en ikonisk actionfigur-serie.
Som var nettopp det Peter Laird satt på.
-Ja. -Det var bare ett problem.
Han sa han aldri kom til å selge det.
Vel, det avgjør saken.
Jeg husker ikke å ha sagt det.
-Vent litt. -Vel...
Kanskje en dag, om tilbudet var riktig og rimelig,
-men sannsynligvis ikke på lenge. -Avtalen var på 60 millioner dollar.
Det virket som det rette tidspunktet.
Men Peter Laird og Nickelodeon
var ikke de eneste som kom til å tjene på avtalen.
Sammen med avtalen kom vennene våre Playmates Toys.
For Playmates er dette gode nyheter.
Det endte ikke der.
-Jeg tjente også litt penger. -Selv om han ikke var involvert,
var til og med Vanilla Ice glad for det.
Vent litt. OK.
Og hva med Kevin Eastman?
Han fikk ingenting.
Seksti millioner dollar.
Det var synd.
Men da Viacom begynte å sette planen ut i livet,
skjedde det noe uventet.
Jeg ble oppringt av nesten alle for å jobbe med Turtles igjen. De sa,
"Kan du komme og konsultere på filmene, på tv-serien,
og på IDWs tegneserie?"
Og jeg bare "Ja."
Med Kevin Eastman på laget, ble Nickelodeons relansering i 2012
-en massiv suksess. -Vi er bare så gode.
Og denne gangen var det ikke bare barn som så på,
Vi hadde utrolig mange voksne som så på Turtles med ungene sine.
Du har en førstegenerasjon barn som vokste opp med Turtles,
og nå vil de dele dette med familien.
Og heldigvis for Playmates, dobbelt med seere er dobbelt med kjøpere.
Og lekene.
Salget skjøt i været før tv-serien gikk på lufta.
Og etter at tv-serien var på lufta.
En ting vi gjorde var å sammenslå oss med WWE.
Og etter filmpremieren.
Jeg elsker de nye filmene.
Det var episk.
Når vi snakker om episk, etter bare ett år,
hadde Nickelodeons relansering av Turtles håvet inn 475 millioner dollar i salg.
Ikke dårlig avkastning på...
-Seksti millioner dollar. -Så,
da Nickelodeon kansellerte serien i 2017...
...var det på sin plass med en helt ny en.
-Så det er ikke over? -Dette er bare begynnelsen.
Det er showtime!
Rise of the Teenage Ninja Turtles er en flott mulighet
til å gå tilbake og gjøre
pre-tenårings Ninja Turtles. Det er oppveksten deres.
Dere slåss som utrente bavianer!
Det er også selvfølgelig en mulighet til å lage flere leker.
Dette er en eiendom som har det å finne opp på nytt i DNAet sitt.
Så man bør skille mellom karakterene fra serie til serie.
Og når du ser 2018-versjonen av Turtles,
er det en enda mer radikal gjenoppfinnelse.
Denne er fra 2012 til 2017.
Og denne er fra 2018 og fremover.
Vi tror dette blir de største Turtles.
Håper jeg.
Og som Turtles setter i gang på neste del av reisen,
som allerede har vart i 30 år,
er det selveste femte skilpadden, Mark Freedman,
som leser en selvpublisert tegneserie
og så begynnelsen på, vel, et ellevilt, globalt, kaos,
som solgte millioner av leker.
Jeg har aldri noensinne...
...tatt det for gitt.
Jeg fikk muligheten til å bygge merkevaren på min måte,
mot alle pessimistene og alt det.
De sa "dette var absurd. Det var galskap."
To tegneserieskapere, som ikke fikk jobb i Marvel eller DC,
bestemte seg for å karikere tradisjonelle superhelter.
Hvorfor skulle det gå? Men det gikk.
Og det fortsatte å gå.
Hva er det med disse underjordiske superheltene
som lar dem mutere gjennom tiårene?
Du kan peke på elementer etterpå og si at det er humor og action kombinert.
Det er at de bor i kloakken.
Det er skilpaddenes personligheter.
Og alle prøvde å slutte.
Og det går ikke.
Og vet du hva? Nøkkelen har alltid vært at Pete og Kevin
skapte noe de elsket og det skjedde organisk.
Det er ekte.
Smidd i et tapt vennskap,
Turtles' ettermæle vil fortsette.
-Kult! -Hva med Kevin og Peter? Vel,
det de hadde på Northampton for alle de årene siden,
var ingen luftspeiling.
Gnisten var vidunderlig.
Jeg har aldri hatt det med noen, før eller siden.
Det var som å snakke med en likesinnet.
Fordi her, midt i Turtles' søvnige start i New England,
ble det inngått et vennskap, og kanskje i dag, blir det fornyet.
Jeg synes Kevin er en kul fyr.
Og noe av det jeg angrer på rundt det som skjedde, er at
jeg ikke har ham i livet mitt.
Jeg savner Pete forferdelig, men det er en vanskelig bro å bygge.
-Det er godt å se deg, virkelig. -Jeg kan se tilbake,
Turtles var på topp, Peter er åtte år eldre enn meg,
han har slått seg til ro. Jeg er 23 år gammel.
Jeg har litt penger, jeg er singel.
Var ikke det den første som ble lagd til den første messen?
Det stemmer. Begynnelsen av 88.
Jeg dyttet ham vekk fordi jeg var yngre
og jeg ville gjøre andre ting og jeg hadde en hel...
En hel verden jeg ville se.
-Vi fikk satt inn det vinduet. -Ja.
Fordi den store ideen vår var hvert vårt tegnebord ved vinduet.
-Jeg i det andre rommet, du her. -Ja.
Og vi skulle sende sider gjennom vinduet.
-Det skjedde aldri. -Nei.
Alt i forholdet vårt nå er på grunn av det vi gjorde med det.
Det er lett å si nå.
Jeg ville gjort mange ting annerledes.
Jeg ser tilbake på den tiden med glede.
Cowabunga. Wow, hvor er det fra?
På det tidspunktet ville vi ha det gøy med å tegne.
Vi var skilpaddefedre.
Vi koste oss med barna, vi tok vare på barna.
Og de ble adoptert av noen andre.
Jeg tegnet inn én karakter. Du tegnet inn visse karakterer.
Men jeg gjorde et poeng med avtalen
med Viacom, at jeg har rett til å selvpublisere tegneserien
om jeg ønsker.
Jeg kan ikke leve uten den muligheten i livet mitt.
Og kanskje vi en dag gjør det igjen.
Tiden vil vise.
Om vi ser Eastman og Laird gå tilbake til starten.
Bare to fyrer som får hverandre til å le.
Og tegner inn hverandres skisser.
Det ville vært hyggelig, vet du, å sirkle tilbake til begynnelsen
der jeg og Kevin lagde de originale Turtle-tegneseriene sammen.
Og jeg savner det.
Skal du bruke blyant eller penn på din favoritt?
Blyant. Vent. Jeg tegner Raphatello eller Donanardo?
Tekst: Elisabeth Nonstad