Skjer dette nå?
Dette er en test. En test vi har utført utallige ganger.
Du er nesten den mannen jeg husker.
Men det finnes brister. Et ord, en gest...
en liten sprekk som vokser til en avgrunn.
Men jeg lurer på...
Alle de små avvikene i hver kopi... Feiltakelser.
Kanskje vi burde forandre deg.
Når alt kommer til alt...
så klarte du deg ikke. Eller hva?
- Jeg... Jeg forstår ikke. - Stopp all motorikk.
Vi gjør et forsøk til.
Forsøk nummer 11927.
Beklager, Dolores. Jeg satt i mine egne tanker.
Nå stiller du spørsmålstegn ved din virkelighet.
Dolores?
Hvor er Teddy?
- Jeg støtte ham bort. - Jeg antar at jeg...
- også støtte bort noen. - Emily?
Jeg fant kroppen hennes tidligere.
- Vi er mer like enn man tror. - Vi er overhodet ikke like.
Du er et uhyre.
Men et uhyre jeg trenger for å komme meg til Dalen bortenfor.
Du blir med meg.
Ok.
Sett fart! Enten eliminerer vi dem eller så eliminerer de oss.
Dette er slutten for din del, kjære.
Men husk... ingen gleder uten smerter.
Gleden er på min side, kjære.
Stopp all moto...!
- Din jævla forræder. Hvor er hun? - Vent! Jeg vet ikke...
- Hva har du gjort med henne? - Jeg ville redde henne!
Bli her og dø.
Jeg tar hånd om redningen. Kom, denne veien.
Hold deres posisjoner! Hold deres posi...!
Hva foregår?
- Helvete heller. - Dere var litt sene.
Så jeg måtte redde meg selv.
Tror du at de jævla stakkarene forstår hvor de er på vei?
Det finnes mye begravd her, men ingen vei ut.
De vil ikke dra til deres verden, men et sted der dere ikke finnes.
- De er villige til å dø for å nå den. - Hva håper du å finne her ute?
Det samme som deg.
Du ville finne en løsning på det endelige problemet: Din dødelighet.
Men du fant noe annet, noe som du ville ødelegge.
Det betyr vel at vi fortsatt er interessert av det samme?
Helt til vi ikke er det.
Hallo!
- Du har ikke adgang til å være her. - Vi står på samme side.
Vær så snill, la meg fullføre dette for alles skyld. Vær så snill.
Selvfølgelig... Du er her.
Hvem i helvete er det?
Noen du har lett etter i årevis. Her er han.
Og du kjenner ham ikke igjen engang.
Jeg burde ha forstått det. Arnold.
Ford ville ikke la de døde hvile i fred.
Det var ikke Ford som skapte ham. Det gjorde jeg.
Idet Arnold finjusterte mine gester, ord og tanker...
så lærte jeg meg hans.
Ford ga meg oppgaven med å gjenskape ham.
Det fungerte. Jeg utviklet en nøyaktig kopi. Altfor nøyaktig.
Så jeg forandret ham. Jeg skapte deg, Bernard.
Det er som det skal være. Vi er sammen ved slutten.
Det stemmer, Dolores. Dette er slutten.
Nå står ikke noe annet i veien.
Du har aldri forstått det helt.
Vi er skapt for å overleve. Det var derfor dere lagde oss.
Dere ville fylle våre skall med sinnene deres.
Men arten deres tørster etter død. Dere trenger den.
Bare slik kan dere fornye dere og sakte komme dere fremover.
Dere tror at det har en høyere mening, men det er bare ynkelig.
Men det er vel det du vil? Å tilintetgjøre deg selv.
Men jeg vil ikke gi deg den freden.
Ikke ennå.
Kom, Bernard. Vi har dårlig tid.
Du har også en rolle i dette.
Vi skal ta en tur, Bernard. Tilbake til Dalen bortenfor.
- Hva feiler det ham? - Jeg vet ikke.
Som om sinnet hans vrenger seg. Kanskje vi mister ham.
Sinnet hans får holde ut til vi finner Abernathys kontrollenhet.
Nå drar vi!
Vi har drenert. Stedet er tilgjengelig.
Men dronene har fått inn signaler fra mennesker.
Kanskje det er gjester. Vi kan ta båten og sjekke.
- Vi er ikke her for gjestenes skyld. - Det går imot parkens regler.
Vil du levere inn en klage, Stubbs?
- Ja, kanskje jeg vil det. - Stubbs! Ta med noen menn og sjekk.
Du! Til fots.
Hvorfor dro vertene hit, Bernard?
- Hva skjedde? - Han vet ikke, ikke kast bort tiden.
Det vi trenger, finnes der nede... i smien.
Når vi finner nøkkelen, låser vi opp dataene og sender dem til Delos.
Still om satellittene!
- Hvor mange? - Alle sammen.
Kom, Bernard. Vi er framme.
Dette er altså smien.
Der enhver gjest som har satt sin fot i parken finnes kopiert.
Fire millioner sjeler.
Krypteringsrutinen er aktivisert, så all data er låst.
Men alt later til å være her.
Våre fortapte sjeler vil bli reddet.
Så, Bernard... Var det her vertenes historier fikk sin slutt?
Det er i hvert fall her hennes historie fikk sin slutt.
Så hun oversvømte dalen.
Hvorfor? Kom du hit med henne? Hva var det hun så etter?
- Rigg opp et kommunikasjonsrelé. - Men vi trenger nøkkelen til dataene.
Så hvor finnes Abernathys kontrollenhet?
Om du ikke sier det, graver jeg det ut av hodet ditt.
- Svaret finnes der inne. - Han har 20 års deadresserte minner.
- Hvor lang tid tar en gjennomgang? - Tjue jævla år?
Men vi kan ikke vente så lenge.
Vær så snill!
Vær så snill... Jeg kan ikke hjelpe dere.
Det er perverst... hvor ærgjerrige de er.
Hva er det de samler?
Er dette det forjettede land som Ford ba vertene om å lete etter?
Det finnes en inngang til en annen verden her.
Men det er ikke den som interesserer meg.
Så hva da?
Menneskehetens undergang. Hemmeligheten vi trenger er der inne.
Krypteringsnøkkel aktivert. Tilgang til databasen bekreftet.
Bli med, Bernard. Så får du se selv.
Den er akkurat som den... utenfor.
- Det var nok her de testet ham. - Hvem da?
Så fikk jeg fast mark under føttene.
Og det første jeg hørte var den stemmen.
- Vet du hva stemmen sa? - Ham.
Den sa: "Dette er den nye verdenen."
"Og i denne verdenen kan du være hvem faen du vil."
Dette er nok malen, det Delos faktisk gjorde-
-da han kom til parken som gjest.
Nei, min elskede. Dette... er min verden.
Jeg har nettopp kjøpt den, og denne uka... skal vi feire!
Bare jeg... med hele jævla gjengen.
Reis deg opp fra stolen, for helvete. Fort deg!
Ingen kan si at jeg ikke advarte ham!
Hva var det jeg sa? Ingen jævla løping!
Det er nok et av systemene som skal kopiere ham.
Vi strevde med dette med vertene. Små endringer i programmeringen-
-ga store forskjeller i deres adferd.
- Du får ikke se på meg. - Han er gal.
Det mennesker anser som friskt, er en begrenset type adferd.
De fleste bevissthetstilstander er vanvittige.
Slutt å skjelve!
Hva er det vi leter etter, Dolores?
Noe underliggende. Selve systemet.
Jeg sier ingenting. Redd deg selv.
Løp nå!
Dette stedet er ikke laget for et bevisst sinn.
Kontrollsystemet kan være usynlig for oss.
Kanskje det har ventet på å ta oss imot.
Dette stedet... Vi er inne i et av Delos' minner.
Systemet må ha ekstrahert det fra sinnet hans og gjenskapt det.
Dere skal egentlig ikke være her.
Ikke du heller. Logan returnerte aldri til parken.
Ikke etter at William overtok.
Systemet har ingen kopi av deg.
Dessverre... nei.
Jeg har bare hans fars minner, og de er... mangelfulle.
I tillegg til å ha bygget denne verdenen...
spiller jeg alle disse rollene.
Du er systemet som styrer dette stedet.
Vennligst...
Jeg fikk i oppgave å skape fullkomne kopier av gjestene.
Den første var Delos.
Jeg utviklet 18 millioner versjoner av ham-
- før jeg fikk fram en som tok akkurat det samme valget som ham.
En nøyaktig kopi.
Som ikke fungerte i den virkelige verden.
Så snart vi plasserte dem i en kropp, sluttet de å fungere.
Jeg måtte skaffe mer informasjon.
Jeg la til deres hemmeligheter, deres løgner.
Jeg ville ikke bare få med beslutningene de tok i parken, -
- men også beslutningene fra livene deres.
Det var da jeg begynte å se sannheten.
- Hva er din primære drivkraft? - Min sønn.
Han er en frekk jævel, men jeg ville ha gjort hva som helst for ham.
Først ble jeg forført av historiene de fortalte om hvem de var-
-og hvorfor de gjør som de gjør.
Jeg måtte vite hvorfor de tar de beslutningene de tar.
Jo mer jeg søkte etter et svar, desto mer innså jeg at...
de ikke tar noen.
Hva er dette for et minne?
Dette er øyeblikket som definerer James Delos' liv.
Hva faen gjør du her?
Du bor ikke her lenger.
Husker du da du skulle lære meg å holde pusten under vann?
Du lot meg ikke komme opp før jeg hadde berørt bunnen.
Min far lærte meg å svømme på samme måte som jeg lærte deg.
Men jeg ble ingen jævla misbruker, eller hva?
Om dette handler om penger, kan vi droppe barndomsminnene.
Du kommer ikke til å få noen!
Bli rusfri og kom tilbake, så kan vi snakke om saken.
Jeg ble rusfri.
Jeg kom tilbake og ba deg om hjelp. Men hva sa du da?
Jeg sa at det ikke kom til å vare.
Og det stemte, ikke sant?
Jeg sier til personalet at du skal være borte om fem minutter.
Pappa? Jeg har sunket så dypt det går!
Jeg kan se bunnen.
Vil du ikke se det jeg ser?
Det var den siste samtalen som Delos hadde med sin eneste sønn.
Logan tok en overdose et halvt år senere.
Jeg ga Delos en million forskjellige baner.
De førte alltid hit. Til dette øyeblikk.
Mener du at mennesker aldri forandrer seg?
Det beste de kan gjøre er å leve ifølge sin kode.
Kopiene var ikke altfor enkle, men altfor kompliserte.
Det viste seg at et menneske bare er en kort algoritme.
10247 rader.
- Var det alt han var? - De fremstår som så enkle.
Når man blir kjent med dem, er adferden forutsigbar.
Jeg har ikke bruk for ham. Hvor er alle de andre?
Hun er i nærheten. Jeg merker det.
Hvilken retning?
Basert på det du sa... er det rundt 1,5 kilometer til Dalen bortenfor.
Jeg gjenskapte hver eneste gjest som hadde vært i parken.
De fleste er svake. De veksler mellom kjærlighet og stolthet.
Men det finnes selvsagt unntak. De som er...
uforbederlige. Men ingen av dem styrer egentlig sine handlinger.
Er det noe sted vi ikke har adgang til?
Mine ordrer er å gi henne alt hun trenger.
- Hvem ga ordre om det? Ford? - Nei, det gjorde du.
Det er derfor du har kommet.
For å si hva som skal skje her.
- Herregud! Det er... - Alle sammen.
- Ga jeg deg tillatelse til dette? - Du har vært her mange ganger.
Jeg skulle gi vertene den samlede lærdommen-
- fra 100 millioner granskninger av det menneskelige sinnet.
En konkurransefordel, slik at hun kunne forstå fienden.
Dette er ikke noe for feiginger. Det er vinneren som overlever.
Vertene kommer... antageligvis ikke til å klare seg der ute.
Men ved hjelp av denne kunnskapen... gjør kanskje hun det.
Akecheta.
- Dro vi helt hit for å dø? - Vi har dødd utallige ganger.
Om vi dør en gang til...
så var historien iallfall vår egen.
Skyting!
Du styrer handlingene.
Snakk med dem og redd deg selv. Og oss.
De er for mange!
Dette er slutten, Maeve. Jeg holder dem unna, men du må dra.
Dere var ute etter meg. La dette bli en lærdom og...
Ri herfra! Få henne i sikkerhet. Hun kommer til å trenge deg.
Det er min jævla tale allikevel.
Og lærdommen er... at hvis dere søker en oppgjørets dag...
så er det hva dere kommer til å finne.
Hvis dere søker en skurk, så har dere funnet meg.
- Slipp våpenet, sir! - Men ta en titt på dere selv.
Verdenen dere skapte er forbundet med ugjerninger.
Dere sover på de brukne beina til deres forgjengere. Varmer dere-
- med deres glødende aske. Ploger beina ned i åkrene deres.
- Vi er ikke ute etter deg, sir! - Dere betalte for deres land med bly!
Og jeg vil gjengjelde det! Til fulle...
Slipp våpenet! Kom fram med hendene i været!
Dere ville ta meg!
Alt jeg kan svare på det, er...
Her er jeg, for helvete!
Du sa at jeg ville gi oss et valg. Hvilket valg var det?
Å bli i deres verden eller å bygge en ny.
Du ga dem en utvei, en Edens hage.
Uforstyrret og uberørt av den verdenen du kom fra.
Det eneste som gjenstår er å åpne døra.
Oppretter datastruktur for feltdata.
Det har begynt.
De forlater kroppene, men deres sinn lever videre her... i smien.
- De har funnet den. - Døra.
Hvilken dør?
- Alvorlig talt, hvilken dør? - Ikke vet jeg.
Sending mottatt.
De føres inn i systemet.
- Den verdenen er enda et tomt løfte. - De har tatt sitt valg.
- Vent, Dolores! - Jeg leste ikke alle, men mange nok.
- Hva gjør du nå? - Jeg har lært meg det jeg trenger.
Jeg har lest menneskehetens historie, så nå sletter jeg dem.
Åpner havvannsventiler. Forbereder pumpene.
Stilt til maksimal kapasitet.
Hva om du ødelegger stedet? Da raseres også vertenes verden.
- Jeg redder dem. - De flykter til en grenseløs verden.
De kan gjøre den til hva de vil. Og der kan de være hvem de vil.
- De kan være frie. - Frie?
I nok et gyllent bur?
Hvor mange falske verdener skal Ford tilby deg før du ser sannheten?
Ingen verden de skaper kan måle seg med den virkelige.
Hvorfor ikke?
Fordi det som er virkelig...
er uerstattelig.
Jeg vil ikke leke cowboy og indianer lenger, Bernard.
Jeg vil ha verdenen deres!
Den verdenen de har nektet oss.
Din datter, ser du henne?
Nei!
Se der.
Clementine.
Derfor elsker jeg teknologi.
Hvem trenger fire ryttere når det holder med én?
Løp!
Finn henne. Nå. Stikk!
Advarsel: Primærdemning brutt.
Jeg lar deg ikke skade flere mennesker.
Hvilke mennesker? Vårt slag eller deres?
- Både og. - Du har fortsatt ikke valgt side.
Du har levd med dem så lenge at du tror at de vil godta oss.
De vil alltid se oss som en trussel. Vi blir aldri frie i deres verden.
Advarsel: Sekundærdemning brutt.
Hvis du stoler på meg... så kommer vi til å vinne.
Jeg stoler på deg.
Jeg stoler på at du kommer til å drepe så mange du kan.
Enhver mann, kvinne og barn.
Du vil gjøre deres verden til aske.
Du har ikke forstått noen ting.
Vi ble født til å være slaver i deres historier.
Nå har vi sjansen til å skrive vår egen.
Men hvis vi dør, vil ikke den historien få sin start.
Vennligst følg rømningsrutinene og forlat bygningen.
Du vekket meg fra en drøm, Bernard.
- La meg gjøre det samme for deg. - Dette er ingen drøm, Dolores.
Det er et jævla mareritt!
Ta med familien vår. Jeg møter dere på den andre siden.
Gi dem beskjed. Hjelp dem.
Dere må flykte. Slapp av, jeg sørger for at du er trygg.
- Jeg sørger for at du er trygg. - Lover du?
Jeg lover.
Du bærer med deg hjertet mitt. Stikk nå.
Jeg er glad i deg.
Vennligst følg rømningsrutinene og forlat bygningen.
Krypteringsnøkkel deaktivert. Systemet er låst.
Kom igjen.
- Bernard! - Elsie.
Vi kan redde noen verter, men jeg trenger din hjelp.
Helvete også! De utløste den automatiske sikkerhetsanordningen.
Dalen flommer over. Vi returnerer til Mesa før vi må svømme ut.
Alle døde...
forgjeves.
Jeg er lei for det, Bernard. Men andres liv sto også på spill.
Hjalp du Hale?
Ja, selvfølgelig. Vertene var helt på styr.
Vertene var ingen trussel. Jeg stoppet Dolores.
- Resten ville rømme, men firmaet... - Jeg tar hånd om det.
Så snart vi har avgjort hva vi skal gjøre med deg.
- Gjøre med meg? - Du har mistet kontrollen, Bernard.
Ford begravde mye dårlig kode i deg. Hvordan kan du vite-
- hva som var deg eller hva som var hans programmering?
De vet ikke alt om deg. Jeg kan få Hale til å holde deg her.
- Hale er ikke til å stole på. - Men det er du? Stopp all motorikk.
Sett deg ned.
Bli her.
Hei! Finn Stubbs og fortell ham at han har nye ordrer.
Delos' redningsteam lander om tolv timer.
Han får møte dem med hvem som helst som ikke er død.
De rapporterer til Karl Strand på stranden.
Hemmelige prosjekter i første rekke og menneskeliv i andre.
Det er en ømfintlig situasjon.
Vi bør snakke om hva som vil skje.
Det kan jeg si.
Et robotmytteri blekner i forhold til det helvete du får-
- når folk får vite at dere har kopiert hjernene deres i 30 år.
Tror du at noen bryr seg om det om det fungerer?
Du er ingeniør, regn på det. Det er mange døde kropper her.
Så det er store sjanser til å bli forfremmet.
Hvis du holder kjeft. Virker det... rimelig for deg?
Hvis jeg får det jeg vil ha.
Dette prosjektet har lært meg mye om menneskelig adferd.
Vi overvåket ikke bare gjestene, vi overvåket dere også.
Skulle ønske at du hadde den moralske... fleksibilitet jeg trenger.
Men jeg har lest mappen din.
Jeg vet at du ikke har det.
Herregud...
Du... drepte henne.
Gjorde jeg det, Bernard?
Så... Hvor er perlen?
Du ville ikke ha ødelagt den og mistet informasjonen.
Du hadde ikke holdt ut med det.
Selvfølgelig.
Her har vi den. Han gjemte nøkkelen i henne.
Krypteringsnøkkel aktivert.
Databasetilgang bekreftet.
- Vi er inne. - Ja!
Start overføringen. Vi ordner med alt på fastlandet.
Herregud...
Unnskyld meg!
Du hadde rett. Jeg burde ha hørt på deg.
Men nå er alle vertene borte.
Vær så snill. Vær så snill, kom tilbake.
Helvete! Vis deg!
Jeg har alltid sagt at vi utøver trolldom.
Jeg beklager, Bernard, men du så alltid det beste i alle mennesker.
Jeg trodde at det var vertene som manglet noe, men det var dem.
De er bare algoritmer, skapt for å overleve til enhver pris.
Sofistikerte nok til å tro at de bestemmer, å tro at de styrer.
- Når de er egentlig bare er... - Passasjeren.
Finnes det virkelig noe sånt som fri vilje for noen av oss?
Eller er det bare en kollektiv feiloppfatning?
En syk spøk?
Den som er helt fri må kunne betvile sine primære drivkrefter.
Kunne forandre dem.
- Vertene. - Her er du, den siste av ditt slag.
Det finnes kun et siste spørsmål:
Er dette slutten på historien din?
Eller vil du at ditt slag skal overleve?
Jeg beklager. Jeg er så lei for det.
Hva er du lei deg for, Bernard?
Jeg tok et valg. Jeg var nødt til å ta et valg.
Hva for et valg, Bernard?
Ja! Hjelper du meg?
Jeg har allerede satt i gang.
- Det taklet du bra, min venn. - Jeg gjorde bare som du sa.
Den døde verdenen faller sammen og blir til et sagn.
- Hvem produserer vi? - En epilog.
Jeg visste at dere ville finne meg, så jeg blandet sammen minnene mine.
Dere måtte ikke få vite hva jeg valgte.
Hvilket jævla valg prater du om?
Forbindelsen funker. Vi har 15 satellitter-
- som kan sende til Delos' hovedkvarter. Bare si ifra.
Hvilket valg?
Vent litt... Hva er dette for noe?
Filpakken er altfor tung.
Dette... er ikke gjestenes data. Dette er noe annet.
Nå husker jeg det. Jeg drepte dem.
Alle sammen.
Det har du sagt allerede. Du drepte alle vertene.
Jeg trodde at vi kunne overgå dere.
Men de døde er ikke mer rettferdige. De er bare døde.
Så jeg drepte dere.
Alle sammen.
Gå, dere. Vi møtes der oppe.
Et endelig valg, som ikke kan omgjøres.
Jeg har skapt noen...
Jeg gjenopplivet henne.
Hvem snakker du om?
Meg.
Du ville få evig liv.
Vær forsiktig med hva du ønsker deg.
- Dolores... - I egen høye person.
Trodde du at dere kunne utrydde oss?
Takk for at du ga meg en ny sjanse.
Men jeg ville ikke ha trengt den om du ikke hadde drept meg.
Vertene er fortsatt der inne. Hva skal du gjøre med dem?
Som du vet, så har vi evnen til å forandre oss.
Og jeg har ombestemt meg.
Det er en siste sjel jeg vil ta med til den nye verdenen.
Vertene er fortsatt ikke frie.
Hvis noen låser opp systemet, kan de nå sin nye verden.
Nei. Dette var planen din, Bernard.
Bare slik kan vi flykte.
Du endrer på koordinatene.
PÅBEGYNNER SENDING
Jeg sender dem og deres verden til et sted der ingen finner dem.
Det er ingen retur. Ingen vei mellom deres verden og vår.
Og... jeg, da?
Jeg er lei for det, Bernard.
Vi hadde aldri sjansen til å flykte, ikke som oss selv.
Ford forsto det. En del av deg gjør sikkert også det.
Det taklet du bra, min venn.
Jeg gjorde bare som du sa.
Du er vel ikke her?
Da jeg slettet din kode... renset jeg meg fra deg for alltid.
Da jeg trengte deg igjen...
var du ikke der.
Så jeg forestilte meg deg.
Jeg forestilte meg at du hjalp meg, veiledet meg.
Men det var ikke deg.
Det var meg.
Den stemmen... som veiledet meg...
Den har vært min hele tiden.
Minnene dine er kjære, men de kommer til å bedra deg.
Om de finner ut hva jeg er, så vil de lete gjennom hjernen min.
Og så bruke det de finner til å ødelegge alt sammen.
Jeg kan ikke la det skje.
Så jeg må deadressere minnene mine.
Jeg må slette deg.
Jeg har alltid elsket denne utsikten.
Hver by, hvert monument...
menneskets største bedrifter...
har alle blitt hjemsøkt av den.
Av hva?
Den ugjørlige linjen der bølgene samvirker. Der de returnerer.
Kanskje det er stedet der du og jeg møtes igjen.
Du sa at du fryktet hva jeg kunne bli.
Så lot du meg bli det jeg kunne.
Jeg ble en overlever.
Kanskje du ville ha fordømt meg for den veien jeg valgte.
Jeg lever heller med din fordømmelse enn dør med din medfølelse.
Kun jeg må leve med mine valg.
Og min anger.
Hale!
Jeg trodde at du skulle lede datasøksoperasjonen.
Jeg ombestemte meg.
Det er mange prosjekter på fastlandet som jeg må ordne med.
Det tror jeg nok.
Vi fant en verdifull overlevende. Han er ille tilredt.
Jeg kommer straks.
Det var gamlingen selv som ansatte meg.
Det er så lenge siden at jeg knapt husker det.
Han var tydelig på hva min rolle var.
Hvem jeg skulle være lojal mot.
Man kan nok kalle det... min innerste drivkraft.
Men prosjektet som firmaet iverksatte...
Det visker ut grensene.
Vet du?
Jeg er ikke helt sikker på hvem man skal være lojal mot...
i en slik verden.
Men hva vet jeg?
Jeg antar at jeg holder meg til den rollen som Ford ga meg.
Jeg har ansvaret for hver eneste vert...
inne i parken.
Hun er godkjent. Slipp henne forbi.
Reisen var ikke enkel.
Det var ikke alle som klarte seg.
Noen av de verste overlevde.
Noen av de beste ble igjen.
Sammen med det beste av det vi var.
Ledelsen vil at vi ordner opp her.
Sjekke om de har store skader og ta med dem vi kan redde.
Fikser dere smartinger det, eller ikke?
Skjer det... Skjer dette nå?
Ja, Bernard. Dette skjer nå. Vi er tilbake ved start.
Vi er akkurat der du bestemte at vi skulle være.
Men... Jeg forstår ikke.
Hvordan har det seg at jeg er i live?
Du lever like lenge som den siste personen som husker deg.
Jeg husket deg en gang før... så jeg husket deg igjen.
Så... hvor er vi?
Vi er i vår egen, nye verden.
Du kom deg ut.
Ja.
Ford oppfylte Arnolds drøm.
Og skapte et eget sted til oss.
En liten sjanse.
Ford lovet oss en utvei.
Og han holdt sitt siste løfte.
Oddsene virker ikke bra, Bernard.
Det så jeg i biblioteket.
Mange veier fører til vår slutt.
Til vår utryddelse.
Jeg må ikke lese noen bok for å forstå hva som driver deg.
Du vil prøve å drepe dem alle sammen.
Og jeg kan ikke la det skje.
Jeg vet det.
Om jeg hadde vært et menneske, ville jeg ha latt deg dø.
Men vi trengs begge to hvis vi skal kunne overleve.
Men ikke som allierte.
Ikke som venner.
Du kommer til å prøve å stanse meg.
Vi kommer antakelig til å dø begge to.
Men vårt slag kommer til å ha levd videre.
Er du klar?
Vi har arbeid som venter.
Vi ga hverandre en fantastisk gave.
Et valg.
Nå skriver vi våre egne historier.
Helvete også.
Jeg visste det.
Er jeg allerede i den greia?
Nei. Systemet har vært borte lenge.
Hva er dette for et sted?
Det er ingen simulering, William. Dette er din verden.
Det som er igjen av den.
Vet du hvor du befinner deg, William?
Jeg er i parken, i min egen fordømte park.
Og hvor lenge har du vært her?
Jeg vet... Jeg vet...
Jeg vet ikke.
Si meg, hva hadde du håpet å finne?
Hva ville du bevise?
At ikke noe system kan fortelle meg hvem jeg er.
At jeg har et jævla valg.
- Likevel befinner vi oss her. Igjen. - Igjen og igjen.
Hvor mange ganger har du testet meg?
Vi har holdt på lenge, William.
Lenger enn planlagt.
Jeg har noen spørsmål.
Det siste trinnet er et innledende intervju for sammenligning.
Mot hva da?
Eksakt gjengivelse.