EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Vi er her!
Det tok lang tid.
Du kjenner faren din.
Kelly og jeg ordnet alt. Vi fikset bordene og stolene.
Så bare slapp av.
- Vi kunne hjulpet om dere sa fra. - Jeg sa det, men...
Nei! Vi gjorde det så gjerne. Hvem er dette?
- Er det lille Andy? - Ja.
- Lille Drew-Drew, hva skjer? - Hva skjer?
Ikke penklær? Greit.
Greit. Dette er perfekt.
- Har du stativet jeg ga dere? - Nei. Hvor er hjernen min?
Alt i orden. Jeg har et i bilen.
- Jeg tar bildet. - Nei.
Jeg gjør det.
- Jepp. - Nei.
Om noen år vil dere ikke ha et bilde med en jente Gus datet.
Jo da.
Ikke sånn, men vi vil ha deg også.
La henne ta det.
God 40-års bryllupsdag!
God 40-års bryllupsdag.
- Sånn. - Fikk du tatt det?
- Perfekt. - Bra.
- Jeg setter på musikken. - Takk.
- Er dette det de kaller en diskokule? - Ja.
- Hvor fant du den? - Det er en 40-50.
De hadde 30-40 i butikken. Jeg tok 40-50.
- Ja. Takk. - Ja.
- Hei. - Herregud!
Unnskyld. Jeg visste det ville skje.
Jeg tenkte: "Nå skremmer jeg henne..."
Hva vil du?
Jeg vil si unnskyld for det som ble sagt i går kveld.
Jeg drar tilbake til LA.
Hva?
Jeg ser på fly på mobilen.
- Jeg drar om noen timer. - Kom igjen.
- Håper de har god potetsalat. - Det har de alltid.
- Gus-man! Er det deg? - Hei.
Vi har sett Witchita-serien din!
Skumle saker!
Fint at dere liker den.
Unnskyld. Dette er kjæresten min, Mickey.
- Dette er... - Hei sann.
...onkel Pat og tante Jo.
Alle er inne, og jeg går inn snart.
Greit...
- Vi sees. - Vi sees. Ha det.
- Ha det. - Ha det.
Så du skal gjøre det?
Du truer med å slå opp og dra
på grunn av en dum krangel?
Du skjønner det fortsatt ikke. Den var ikke dum.
Du sa jeg var ustabil og at du ikke så en fremtid for oss.
Hør her...
Da jeg hørte deg si det nå,
tenkte jeg at det må være en misforståelse eller feiltolkning
- av det jeg sa... - Nei.
Det var ikke et jævla dikt av T.S. Eliot, Gus.
Tolkning var unødvendig. Jeg visste hva du mente.
Dette er veldig...
Dette er sprøtt. Vi har aldri snakket om det.
Vet ikke engang...
Pokker ta! Helvete! Hei!
- Hei, Gus! - Hei.
- Hallo. - Hvem er dette?
Dette er kjæresten min, Mickey.
Dette er kusinen min, Lisa, og familien hennes.
Jeg har sett henne på Facebook, så jeg føler at jeg kjenner henne.
- Ja. - Gus, er det TV der inne?
Jeg tror ikke det. Beklager.
- Mamma, du sa der var TV! - Du løy!
Nei, ingen løy. Kom igjen.
Hei!
Jeg må dra, for jeg kan ikke være i velkomstkomiteen.
- Jeg drar tilbake til L.A. - Du kan ikke...
Hvorfor ikke?
Dette blir helvete.
Å stå fast her og late som om alt er bra
når forholdet rakner?
Vær så snill?
Greit. Jeg blir med på festen, men så drar jeg, og du kan bli her til...
Herregud.
Kan vi gå inn? Jeg kan ikke hilse på flere.
- Er de borte? - Nei.
- Gå. - Greit.
Du må bruke cateringen deres når du leier lokalet.
Stilig mønster, eller?
- Er det ikke søtt? - Det er så fint.
Bjelkene i Tårn 7 ble revet diagonalt.
- Under vanlig rivning... - Greit.
Skal vi gå inn i avgrunnen?
- Hallo. - Hei.
Jeg så hekseserien din.
Hva synes du?
Jeg klarer meg uten djeveldyrkelsen og paganismen.
En morgen våkner vi, og verden kontrolleres av én regjering.
Tror du det?
Den eneste hindringen mot å selge bobiler, er at det ses på som luksus.
Delvis på grunn av navnet.
For å overbevise dem sier man at det er nødvendig luksus.
Sånn får man dem på kroken og haler dem i land.
Unnskyld meg.
Jeg er så stolt av alle barna mine.
Forhandlerne, veldedighetene, kunstutstillingene
og undervisningen... Nei, filmen.
Ikke glem den.
Jeg liker kreativitet, men utdannelse er edelt.
Lærere er helter, som brannmenn eller soldater.
Hør etter, alle sammen!
Først en applaus for Mr. og Mrs. Victoria og Mark Cruikshank!
Kom igjen. Førti år! Seriøst, folkens?
Mange vet sikkert ikke dette...
Mamma og pappa dro ikke på bryllupsreise.
- Ingen bryllupsreise. - Det går greit.
De ville til Hawaii,
men som alltid ofret de det og spinket og sparte
så de kunne gi familien og barna sine et bedre liv.
Mamma og pappa,
jeg mener dere har ofret nok.
Som jubileumsgave fra meg,
Kelly, Nina og den fremtidige sønnesønnen deres,
synes jeg det er på tide at dere sier aloha til Hawaii.
- Ja, dere skal til Hawaii. - Hæ?
Mamma og pappa, kom hit!
- Vi har en lei-greie her. - Tuller du?
Nei.
- Hva skjer? - Sender han dem til Hawaii?
- Så jeg ikke e-posten? - Nei.
Vennen, takk.
- Hva i helvete? - Går det bra?
Det er en overraskelse for meg også.
Sa han det ikke?
Vi kan knapt betale lånet, men det går greit.
Kelly! Kom hit.
Så kjedelig.
Kom igjen.
- Har noen kameraet? - De dumme skoene hans.
Se så fornøyd han er.
- Dette er for mye, Ken. - Si aloha.
- Veldig omtenksomt, Ken. - De fortjener det.
Hva feiler det deg?
Jeg ville det skulle være en overraskelse, så...
Du fikk oss til å se ut som tapere. Vi kunne bidratt og gitt dem det.
Men dere brukte penger på å komme. Det var deres gave.
Jeg bor her, så dette er min gave. Ville ikke be dere om det.
Det er for stort.
Vi burde gitt dem en gave fra barna.
Som da vi ga dem TiVo. Det kostet 13 dollar hver.
Greit.
Gus, støtt meg. Du skjønner det. Det er en fin gest.
Ja, det er fint, men jeg skjønner poenget.
- Gjør du? - Litt, ja.
Trodde dere ville være glade for at de kan dra til Hawaii,
men dere får det til å handle om dere.
- Herregud. - Du vet vel at du er en drittsekk?
Andrew, vi snakker ikke sånn.
- Drew, kutt ut. - Men han er det.
Han sa ikke noe.
Vi fikk ikke bidra, selv om vi ville.
- Det var en overraskelse. - Dette er galskap.
Ikke gjør dette mot meg.
Bare rolig, mamma og pappa. Vi tre...
Vi spleiset også på en presang.
Vi betaler for bladene på flyturen.
Men bare til, ikke fra. Det har vi ikke råd til.
Og vi kjøpte denne servietten.
Det er papirserviett-året, ikke sant? Førti år?
Hvem er dette?
Jeg er en gammel mann med hvitt hår.
Slutt å krangle og sutre.
Dere høres ut som meg og Hillary da hun fant ut om Monica.
Jeg visste ikke at Ken skulle gi den gaven.
- Hadde jeg rett? - Hæ?
Jeg sa at familien min er sprø. Herregud.
Så du Gus?
Hver gang det blir rart, blir han Jerry Seinfeld.
Han har blitt nevrotisk siden Ridley Scott-greia.
- Snakker dere om Kens sprø gave? - Jeg fortalte om Ridley Scott.
- La være. - Det er ikke så farlig.
Jeg vet ikke hvor mye Gus har sagt,
men da han kom til L.A, var han populær.
- Hæ? - Ja.
- Var han? - Absolutt.
Han skrev et manus som alle så,
og han fikk masse møter med viktige folk.
- Ja vel. - Det var sprøtt.
Og han ble assistenten til Ridley Scott,
men skulle også utvikle ting med ham. Han hadde alt på stell.
- Det var lovende. - Ja.
Helt til...
Jeg vet ikke hva som skjedde, men han tenkte for mye
på at karrieren ikke gikk bra nok.
Det var bare etter noen måneder.
Så han sendte Ridley en e-post
om at han måtte ta ham mer på alvor og så videre.
- Vent. Gjorde Gus det? - Ja.
Modig. Jeg liker det.
Men e-posten inkluderte også en lang utveksling med moren vår,
om hvordan han skulle ordlegge seg.
Han stilte spørsmål om hva han skulle si i e-posten,
og det var der, med e-posten øverst.
- Det var... Ja. - Ja. Så...
Selvsagt sendte Ridley den til alle han kjente,
regissører, agenter, managere, studiosjefer og sa:
"Se hva assistenten min sendte meg fra mammaen sin."
Så dere e-posten?
- Ja. Det var ille. - Det var fælt.
En gang skrev han: "Takk, mamsen."
- Liksom... - Nei.
Herregud. Mamma er dritings.
Jeg gir henne resten av tequilaen min og ser hvor ille det blir.
Herregud!
Hva er det? Sist hun ble dritings,
dyttet hun pappa uti bassenget til Rasmussen-paret. Herlig.
Du vil vel se det?
Jeg går og henter litt kake.
Jeg vil ikke se det. Det er trist.
- "China Doll" av David Bowie. - Bra.
- Jeg rydder bort kaka. - Skjønner.
- Vil du ha en drink? Nei? - Ikke akkurat nå.
- Greit. - Hei.
- Hvordan går det? Alt i orden? - Flott. Dette er kjempegøy.
- Kan du ikke komme og sette deg? - Nei. Dette er plassen min.
Jeg ser alle og se på... Der er Mickey! Hei, Mickey!
Kom hit! Der er jenta mi!
- Kom hit. - Greit.
Du er jenta mi. Kom hit.
Her kommer hun.
Mickey, se på deg.
Mark og jeg snakket sammen og bestemte at du er favoritten vår.
- Nei. - Det er sant.
Så søtt av dere.
Av alle jentene Gussie har tatt med hjem, er du den beste.
Mye bedre enn... Hva het hun? Natalie.
- Skudd avfyrt, Natalie. - Natalie var en hurpe.
La oss innrømme det.
Jeg merket det, Gussie. Mødre merker det alltid.
- Vicks, ta det rolig. - Hvem flere?
- Hvem flere? Theresa. - Ja.
- Ikke sant? - Jeg vet ikke helt.
Det virker som en forenkling.
Kom igjen. Theresa var bare kjedelig.
Man kunne spørre hvor hun var fra.
Og hun sa: "Lansing." Eller noe. Og det var alt.
Unnskyld, men er du et romvesen?
- Ikke sant? - Det er sant.
- Mickey er best. - Hun er den beste.
Den beste. Du må holde på denne.
- Dette er den du må holde på. - Ja.
Jeg skal aldri gi slipp!
Pappa drar. Vi må si ha det.
Greit, vi sier ha det til pappa.
Unnskyld meg. Beklager.
- Faen ta dette. - Du.
Hvor skal du?
- Flyplassen. - Hvor skal du?
Jeg skal på flyplassen!
Du lyver så mye. Jeg vet om Ridley Scott-greia.
Hør her. Det var sent.
Jeg holdt ikke styr på e-postene. Jeg sendte ting og ble forvirret.
Hvorfor fortalte du det ikke?
Ikke en bra forførelseshistorie. På første daten kan jeg ikke si:
"Bare så du vet det, skjemte jeg meg ut foran
- halve..." - Få nøklene.
- Vent. Skal du bare ta... - Ja.
Få nøklene.
- Takk... - Nei.
Seriøst?
- Få dem. - Jeg vil ikke...
- Gi meg nøkkelen! - Kutt ut.
Gus.
Du tror jeg ikke er klar til å bli mor, men du oppfører deg som et barn.
Du lyver, og du gjemmer deg, og du har hemmeligheter.
Du var forlovet. Ridley Scott-greia.
Og du sier til foreldrene at du går i kirken?
Du får det til å høres verre ut. Jeg prøver bare å gjøre folk til lags.
Jeg lyver og skjuler litt.
Jeg synes det ikke er noe galt med det.
Det er hele familien din.
Familien min er sprø, men vi er ærlige.
Du kjenner ikke familien min. Det er mer ved dem.
Du kan ikke bare: "To dager, så vet jeg alt om familien din."
Kanskje jeg ikke ville ha deg med av en annen grunn enn familien min.
Meg?
- Kanskje. - Er det sånn å forstå?
Kanskje jeg ikke ville ta deg med,
ikke på grunn av meg og familien, ikke fordi vi har hemmeligheter,
eller Eugene O'Neill-dramaet du har i hodet ditt nå.
Greit.
Jeg stikker.
Stikk. Jeg bryr meg ikke.
Kan du bare si ha det til alle?
Bare finn en unnskyldning, så jeg ikke må se dum ut.
Det kan jeg.
Jeg trenger bare et øyeblikk.
Hei, alle sammen.
Beklager. Dårlig nytt. Mickey må dra
til flyplassen nå.
Hva?
Noe skjedde på jobb, og jeg må dra.
Du trenger ikke gjøre det, Mickey.
Hun er bare høflig.
Hun er sint på meg fordi jeg har løyet for henne
og skjult ting for henne og dere.
Ting jeg er flau over eller skammer meg for.
Dere vet filmen jeg har laget med Arya?
Hun sluttet.
Hun sluttet i hele greia. Så nå har jeg mye gjeld,
og det eneste jeg har igjen, er en sizzle reel på to minutter.
- Hva er det? - Det er...
...ingenting.
Det er...
Det er virkelig...
...ingenting.
Poenget er at jeg ødela med Arya.
Tror jeg har ødelagt alle jobbmuligheter jeg noen gang har fått.
Jeg ødela med Ridley Scott og regissøren av Liberty Down...
...og jeg blir aldri forfatter i Witchita, for den ene gangen jeg ble invitert,
klikket jeg og kastet datamaskinen til noen tvers over bordet.
- Det visste jeg ikke. - Ikke jeg heller.
Det er ikke noe nytt.
Jeg har alvorlige sinnemestringsproblemer.
I forrige måned kjørte jeg og ble skikkelig rasende,
og jeg mistet kontroll på bilen og snurret og traff noen biler...
Jeg fortalte ikke noen om det.
Kastet du noens datamaskin?
Mamma, hold følge, for jeg går raskt gjennom det.
Jeg tror ikke jeg tror på Gud.
Da jeg var ni, kastet jeg opp i mammas veske.
Husker dere Natalie, eksen min?
Hun lot som hun var utro, så jeg skulle slå opp.
Men jeg gjorde ikke det, så hun slo opp.
Pappa, jeg liker ikke sport.
Jeg later bare som, så du og jeg kan knytte bånd.
Jeg vet ikke. Jeg sier vel egentlig...
Jeg prøver. Jeg prøver å lure dere alle
og få dere til å tro at jeg er en perfekt sønn eller en perfekt bror, men...
Jeg er en katastrofe.
Det eneste som går bra, er Mickey.
Men jeg ødelegger det også,
for i går kveld sa jeg at hun ikke er klar til å stifte familie, men...
Jeg tar feil.
Det er jeg som ikke er klar, og...
Det er lettere å si:
"Mickey er sprø. Jeg er frisk."
Men jeg er sprø.
Fint å vite. Kan vi rydde opp og dra hjem?
Greit. Takk? Jeg...
- Unnskyld. Det var fælt. - Tuller du?
Det var flott.
- Var det? - Ja.
Jeg har hatt intense samtaler med foreldrene mine.
Jeg har aldri vært så ærlig. Det var modig.
Jeg føler meg så mislykket.
Deilig.
Hjemme.
Det ble litt mye der i...
Herregud. Hva heter det?
- Brookings. - Brookings.
- Men vi slapp levende fra det. - Ja. Absolutt.
Fortell om fremtiden vår.
Greit.
Vi flytter sammen.
Så får vi en liten hund.
- Jeg liker det. En beagle. - Ja.
Så begynner vi hos en samlivsterapeut.
- Blir fine og sterke. - Ja. Og så...
Så gifter vi oss og får barn.
Ja. Veldig populært for tiden.
Tekst: Heidi Rabbevåg