Tervetuloa takaisin.
Kuten tiedätte, tämän ohjelman nimi on -
Dispatches From Elsewhere.
Ymmärsin nimen merkityksen vasta äskettäin.
Ellei tämä ole ensimmäinen kokemuksesi minisarjojen parissa,
ja mehän tiedämme, ettei se ole,
voisit olettaa, että lähestymme nopeasti -
yhteisen matkamme loppua.
Mutta olisit väärässä.
Yhteinen aikamme on toki päättymässä,
mutta olemme tarinamme keskellä, kuten olemme aina olleet.
Otetaan esimerkiksi Peter.
Joo, minä voin tehdä näin nyt.
Tämä on hauskempaa kuin odotin, joten teen sen uudelleen.
Olet Peter, jos omassa viiteajassasi on kulunut 351 päivää -
ehdottomasti, kiistattomasti ja ilmiselvästi -
elämäsi kamalimmasta illasta.
En ajattele liian pitkälle. Pärjäile, Petrimalja.
Olet Peter, jos suurimman osan elämästäsi -
sinusta on tuntunut, että jotain puuttuu.
Ja sitten saat lopulta maistaa todellista onnea.
Mutta sitten se vain katoaa.
KOVA LAKI: ERIKOISYKSIKKÖ
Ja eräänä päivänä sinä tajuat jotain.
Jotain kamalaa, mutta täysin ilmeistä.
Että todellinen ongelma,
ehkä jopa ainoa ongelma,
olet sinä itse.
Ei se ollut edes vaikea kysymys. Kakku vai piirakka?
En vain pystynyt tekemään edes yksinkertaista valintaa.
Mistä arvelet sen johtuvan?
Taisin jossain vaiheessa ajautua jollekin raiteelle tajuamattani.
Peruskoulua seurasi lukio, sitten yliopisto, sitten työ.
Enkä tiedä yhtään, kuka minä olen.
En ole kukaan.
Pelin aikana olin hetken aikaa joku.
Tunsin olevani joku ja yritin jatkaa sitä.
Olin kuin Kelju K. Kojootti, joka juoksee jyrkänteen reunan yli.
Simone kysyi minulta kuka olen.
Katsoin alas ja huomasin leijuvani ilmassa.
Leijuin ilmassa ja allani oli vain tyhjää.
Huomaan, että tämä vaivaa sinua kovasti.
Joo.
Mutta minusta tämä on edistymisen merkki.
Onko? Kiitos.
Vai sanotko noin, jotta jatkaisin psykiatrian nisästä imemistä?
Anteeksi, tuo oli oudosti sanottu.
Olen vihainen.
En sinulle.
Olen vihainen itselleni.
Otat ensiaskelia kohti aitoa itsetutkiskelua.
Avaat lukitun holvin, jonka sisällön olet ehtinyt unohtaa.
Mitä sitten tapahtuu, jos se holvi onkin tyhjä?
Voidaanko sanoa, että pidät kakusta ja piirakasta yhtä paljon?
Siis joo, niinhän se on.
Selvä.
Sekin on ihan pätevä mielipide.
Miksi siis kyseenalaistat sen?
Minua pelottaa kovasti.
Se taitaa olla yksinkertaisin vastaus.
Minua pelottaa. Minua pelottaa.
Mitä jos tekisit listan asioista,
suurista ja pienistä asioista, sillä ei ole väliä,
ja ryhtyisit kiinnittämään huomiota, miten oikeasti reagoit niihin?
Joo, se onnistuu.
- Onnistuu. - Hyvä.
Älä arvostele itseäsi sen aikana.
Tuo on todella hyvä neuvo.
Itseensä tutustuminen ei tapahdu nappia painamalla.
Se on prosessi. Matka.
Matka...
Kauanko se matka kestää, suunnilleen?
En tarvitse tarkkaa kestoa päivissä, mutta se auttaisi.
Se kestää koko elämän.
Joo, siinä on järkeä.
Kysyn, koska Simone sanoi, että voin soittaa vuoden päästä.
Tuskin hän tarkoitti sitä kirjaimellisesti.
VUOTTA MYÖHEMMIN
Kuten sanoin, olet Peter,
jos olet keskellä tarinaasi,
mutta sinulla on vielä yksi asia selvittämättä.
Onko tarinasi komedia -
vai tragedia? Vai jotakin siltä väliltä?
Minä taas. Kolme asiaa.
Yksi. Tarinat sisältävät pienempiä tarinoita, kuten maatuskat.
Kaksi. Maatuskat ovat ihania, mutta turhia.
Kolme. Tämä on iso juttu, joten nyt tarkkana.
Tarinat ovat ajan, tilan ja näkökulmien manipulointia.
Ne näyttävät vain sen, mitä meidän halutaan näkevän.
Esimerkiksi Simone.
Hänellä on tärkeä rooli Peterin tarinassa.
Pärjäile, Petrimalja.
Mutta Simonella on myös oma tarinansa.
Olet Simone, jos sinusta on joskus tuntunut,
että elämässä voi luottaa vain pettymyksiin.
Peter ja minä olemme olleet -
oudossa välitilassa. Treffit olivat täysi katastrofi.
Voi ei!
Sanoin, ettei meidän pitäisi nähdä enää.
Mutta te tunnuitte sopivan niin hyvin yhteen.
Pelissä me sovimmekin, mutta -
oikeassa elämässä -
emme sopineetkaan.
Taisin nähdä hänessä sen, mitä hän voisi olla,
enkä sitä, kuka hän on.
Minusta vain...
Hän ei taida olla valmis... Tiedäthän.
Hän on ollut piilossa niin pitkään,
ettei muista millainen maailma on.
Niin.
- Mitä? - Jep.
Mitä?
Mitä et nyt sano?
Sellainenhan Peter on.
Se on Peterin juttu. Mutta entä sinä?
Lopetit opiskelun ja irtisanouduit töistäsi.
- Sain potkut. - Koska et mennyt töihin!
Enkä voi olla huomaamatta, että ainoa ystäväsi -
ja lähin uskottusi vaikuttaisi olevan lyhyt, vanhempi nainen,
jonka tapasit joitakin viikkoja sitten.
Ehkä tykkään vaihtelusta. Muutoshan on hyvä asia.
- Niin on. - Aivan.
Muutos on tosi hyvä asia.
Mutta onko tässä oikeasti kyse muutoksesta -
vai pakenemisesta?
Pakenemisesta, joka vain jatkuu ja jatkuu.
Jossain vaiheessa sinun täytyy pysähtyä -
ja sanoa: "Okei, tässä olen.
Tällainen minä olen, ota tai jätä."
Ole rohkea. Ole sinä.
EN PIDÄ 1. NENÄVERENVUODOISTA
2. TARTARPIHVISTÄ
...pidän toista rengasta ilmassa,
ja yksi, kaksi, kolme! Nyt ne ovat yhdessä.
PIDÄN 4. TAIKUUDESTA
Yksi ja kaksi ja -
kolme!
OPI TAIKUUTTA PRESTO-TAIKAKOULU
Meillä on ikävä tapa -
yhdistää sana "pelkkää" sanaan "sattumaa".
Pelkäämmekö verkkoa vai hämähäkkiä?
Minne luulet olevasi menossa?
Tulin väärään paikkaan. Olen menossa...
Etkö muka ole valmis heiluttamaan peppuasi?
Mennään, muru.
Pidämme sinusta hyvää huolta.
No niin!
- Ovatkos kisumirrit valmiita? - Joo!
Se on hyvä.
Pomppu ja pomppu ja pomppu...
Hyvin heiluu!
Kun lähdemme kulkemaan eteenpäin,
hämähäkki antaa merkkejä, että suunta on oikea,
jos olemme tarpeeksi urheita näkemään ne.
Simone.
- Hei! - Hei.
Peter, vau.
Joo, aika hullua.
Ja minä kun luulin, että minä en osaa valita.
Olen kokeillut uusia juttuja.
Uusia kokemuksia.
Se on kivaa.
- Hieno homma. - Kiitos.
Ja tietysti olet tehnyt niistä listankin.
Joo.
"Hatuista".
Sinä sekä "pidät" että "et pidä" niistä.
Oli yllätys huomata, että pidän kovasti hatuista,
mutta en yhtään pidä niiden käyttämisestä.
En pysty ajattelemaan muuta kuin: "Minulla on hattu päässä."
- Ymmärrän. - Joo.
Pidän myös taikuudesta.
Siis tempuistako?
Illuusioista.
Ihan oikeasti. Tulen juuri tunnilta.
- Niinkö? - Joo. Pysähdyn yleensä tässä.
Tämä on kotimatkan varrella.
Niin minunkin.
Tulen sellaiselta tanssiliikuntatunnilta.
Se on kivaa ja hassua.
Kuulostaa kivalta ja näytät hyvältä.
Kiitos.
En tiedä, mitä teet parin viikon päästä, mutta...
Minulla on valmistujaisnäytös.
Kutsuin Janicenkin. Hän tulee sinne.
Fredwynn ei ole vielä vastannut.
Jos sinulla on aikaa...
Joo, täytyy katsoa, onko minulla aikaa.
Ei mitään paineita.
Onko tämä sinun korttisi?
Ei.
Okei.
Hän ei tullut. Ei se mitään.
Pikkujuttu. Meidän pitää keskittyä esitykseen.
Kiitti. Pystymme tähän.
Entä tämä?
Miksi sinä teet tämän minulle?
Annetaan aplodit AbracaDebralle!
Kiitos.
Sitten seuraavaan numeroon.
Hän hämmästyttää rohkeudellaan ja kummastuttaa taidoillaan.
Käsiä yhteen suurenmoiselle Peterille!
Simone!
Tämä oli todella hauskaa, Peter.
Paitsi se kohta, kun melkein hukuit. Se oli kamalaa.
Mutta olen aivan hämmästynyt.
Tosi kiva kun tulit. Se merkitsee paljon minulle.
Kiitos.
Tuota...
Taidankin jättää teidät...
- Ei sinun tarvitse. - Kappas!
Pöydällä on lehtisiä ja esitteitä.
Menen tuonne lukemaan lehtisiä ja esitteitä.
Kiva kun tulit. En ollut varma, tulisitko.
Sitten näin sinut ja...
Okei, kuule...
Saanko minä sanoa ensin tällä kertaa?
Joo.
En aio sanoa, että meidän pitäisi yrittää uudelleen,
koska olen nyt sinut itseni kanssa.
En ole.
Sen tiedän, että ensimmäistä kertaa elämässäni,
minusta tuntuu, että olen menossa jotakin kohti,
enkä vain seiso paikoillani. Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Joo, taidan tietää.
Saanko näyttää yhden jutun?
Toki.
Onko tuo se listasi?
On.
Tässä on...
Lue, mistä pidän.
"Simonen kanssa puhumisesta.
Simonen pussaamisesta.
Simonen naurusta.
Siitä, että tiedän tapaavani Simonen.
Siitä, että Simone lukee listaani."
Lisäsin sen, jotta kuulisin naurusi.
Olin ihan sekaisin, kun tapasimme.
Ja olen varmaan vieläkin.
Mutta eräs fiksu nainen sanoi minulle,
ettei onnea saa nappia painamalla.
Se on matka.
Enkä voi ymmärtää, miksi me kaksi -
emme voisi harkita matkaavamme yhdessä.
Tykkään sinusta niin paljon.
Olen ajatellut paljon sitä mitä sanoit.
Tiedän, että jotkin asiat olisivat tosi vaikeita.
Ymmärrän, että jotkin asiat -
olisivat aivan uusia minulle,
ja luultavasti mokailisin joskus.
Mutta voin luvata sinulle,
että haluan yrittää ihan tosissani.
On nimittäin yksi asia,
ainakin minun muistini mukaan,
jota kohtaan tunteeni ovat selvät, ja se olet sinä.
Tarinat ovat rohkeita tekoja ja totuuden hetkiä.
En halua olla röyhkeä.
En ole tehnyt tätä pitkään aikaan,
ja minua jännittää.
No...
Minä en ole koskaan tehnyt tätä.
Ja...
Minuakin jännittää kovasti.
Mutta hyvällä tavalla.
VUOTTA MYÖHEMMIN
Hei!
Anteeksi kamalasti. Herätyskello ei hälyttänyt.
Unohdin asettaa sen.
Tämä on vain pelin vuosipäivä,
eikä meidän vuosipäivämme,
mutta me tapasimme samana päivänä, kun tiimimme muodostettiin,
ja se on minulle kaikkein tärkein päivä.
Toin sinulle tämän.
Peter.
Hyvänen aika.
Minun rottani.
Niin.
HIIRIROUVA JA RUUSUPENSAAN VIERAAT
Tämä on ihana. Täydellinen.
Kiva kuulla.
Okei.
- Minun vuoroni. - Miten niin?
Luuletko olevasi ainoa romantikko?
Tule.
Minne viet minua?
Voi ei, sinä inhoat sitä, vai mitä?
Anteeksi. Sanoin itselleni, että tämä on joko paras -
tai huonoin ideani ikinä.
Tuntui vain, että peli oli ensimmäinen kerta,
kun panit itsesi likoon.
Halusin kunnioittaa sitä.
Ja...
Halusin, että näet itsesi minun silmin.
Sano jotain.
Tämä on oudointa -
ja mukavinta, mitä kukaan on ikinä tehnyt minulle.
- Tuo kelpaa. - Rakastan tuota.
- Niinkö? - Valtavasti.
Näytän tosi kauniilta.
Onhan siinä sentään minun kundini.
Niin.
Missä kaikki oikein ovat?
Sensomotorinen vaihe, esioperationaalinen vaihe,
konkreettisten operaatioiden vaihe ja formaalien operaatioiden vaihe.
Aivan oikein, Janice.
Mitä aukkoja Piaget'n teoriassa on?
Hän tutki vain omia lapsiaan,
eikä huomioinut kulttuuria, sosiaalista kanssakäymistä -
tai sosioekonomisia eroja.
- Mutta muuten... - Hän oli oikeassa.
Olet Janice, jos olet koskaan pelännyt,
että parhaat päiväsi ovat jo takanasi.
Kaipaan häntä.
Kaipaan hänen kanssaan juttelemista.
Tiedän, että hän on yhä luonani,
mutta on koko ajan vaikeampaa kuulla hänen äänensä. Kaipaan häntä!
Kaipaan tiimiäni.
Kaipaan elämääni.
Ehkä on aika tarttua uusiin lehtisiin.
Ei. Peli on jo päättynyt.
Peli ei pääty koskaan.
Olemme aina sen keskellä, kunnes emme enää ole.
Minusta meidän pitäisi pelata täysillä,
kun vielä voimme.
Enpä tiedä.
Sinähän pyysit minua jäämään "vaivoiksesi". Muistatko?
No, nyt minä vaivaan sinua.
Perse ylös penkistä!
Kyllä minäkin ymmärrän ajan kulun.
Hyvä on.
PHILADELPHIAN KANSALAISOPISTO
Tee se.
Joskus tarinat pitää muokata omikseen.
Lopetetaan tähän. Nähdään taas torstaina.
Täältä tullaan!
- Hei. - Tässä olen!
Ei hätää, Simonekin tuli myöhässä.
Sepä hyvä.
- Peter? - Niin.
- Tuohan olet sinä. - Eikö olekin aikamoinen?
- Se on iso. - Niin on.
Hyvää pelin vuosipäivää.
Hyvä, siniset!
Niin.
Missä Fredwynn on?
Ei hajuakaan. Kaikki taitavat olla tänään myöhässä.
Fredwynn ei myöhästy koskaan.
Hänestä se on moraalista heikkoutta.
Fredwynn ei ole vastannut viesteihini pitkään aikaan.
Hetkinen. Milloin kukaan meistä on viimeksi nähnyt hänet?
Voi sentään...
Se on täällä.
Fredwynn?
Janice tässä!
Tulin Peterin ja Simonen kanssa.
- Päästätkö meidät... - Tämä on auki.
Onpa outoa.
Oletko siellä?
Fredwynn?
Oletko täällä?
Fred...
Voi, Fredwynn.
Nyt varmaankin mietit:
"Entä sinä, F-Red-wynn?
Voititko sinä pelkosi?
Löysitkö itsesi?
Otitko tarinasi haltuusi?"
No, tein hemmetisti enemmän.
Olet minä, jos olet ikinä epäillyt,
että kaikki ei ole miltä näyttää.
Jos olet tuntenut salaperäisten voimien vaikutuksen.
Jos tiesit, ettet voi levätä, ennen kuin olet selvittänyt totuuden.
Torres. T-O-R-R-E-S.
Etunimi Clara.
Eikö mitään?
Kuolintodistusta ei siis löydy?
Hyvä on. Vaihtoehtoja.
Yksi. Inhimillinen virhe.
Clara Torres kuoli, mutta todistus hukattiin -
tai varastettiin, tai ötökät söivät sen.
Minun nimenikö? Fredwynn.
Fredwynn. Fredwynn.
Sukunimenikö?
Mikä se muuten on?
Vaihtoehto kaksi. Clara on kuollut,
mutta hän ei kuollut Philadelphiassa.
Eikö mitään? Etunimi Clara.
T-O-R-R-E-S.
Etunimi Clara.
Minun nimenikö?
Vaihtoehtoja. Etunimi Clara.
Sukunimenikö? Eikö mitään?
Etunimi Fredwynn. T-O-R-R-E-S.
Torres.
Mainitsinko, etten nuku enää?
Tähän asti maailma oli tuntunut -
yhteensopivilta palapeleiltä.
Palapelit ovat siitä kivoja, että ne voi aina selvittää.
Piti vain löytää oikea kuvio.
Perusperiaate, keskeinen teesi.
Ratkaisu, jonka jälkeen kaikki tuntuisi selvältä.
Mainitsinko, etten nuku enää?
Inhimillinen virhe. Etunimi Clara.
Mainitsinko, etten nuku enää?
Hankitaan sinulle apua. Minun nimenikö?
Näytä missä!
En nuku enää. T-O-R-R-E-S.
...etten nuku enää?
Silloin se tapahtui.
En ole hullu.
En ole hullu. En ole hullu.
Missä?
Hullu. Hullu.
Fredwynn.
Octavio Coleman.
Aivan.
Minä näen sinut, Fredwynn.
Ja minä näen sinut.
Niinhän minä sanoin. Muistatko?
Muistan. Sitten suljit minut komeroon.
Sellaista on elämä.
Mutta sitten löysit tämän paikan, jossa kaikki annetaan anteeksi.
Mikä tämä paikka on?
Transsendenssi.
Paikka, jossa -
kaikki on täydellistä -
ja oikein.
Sinähän olet aina ollut oikeassa, Fredwynn.
Sinä kuulut tänne.
Tervetuloa kotiin.
Viimeinkin minä ymmärsin kaiken.
Pelin, Claran,
salaliiton ja mysteerin.
Oli vain yksi vastaus.
Yksi täydellinen ja valaiseva totuus.
Onko tämä todellista?
On ja ei.
Olenko minä todellinen?
Sinä olet sinisten joukkue.
Tarinasi on omasi.
Saanko jäädä tänne?
Vaikka ikiajoiksi.
Haluatko jäädä tänne, Fredwynn?
Mitä hänelle on tapahtunut?
Hän on... mennyt jonnekin muualle.
Pitäisikö soittaa jollekin?
Olipa hän missä tahansa,
meidän pitää kertoa, ettei se ole totta.
Ei! Niin ei saa tehdä.
Älä tee niin.
Missä tahansa hän onkaan, se on totta hänelle.
Fredwynn?
Fredwynn, Janice tässä.
Kuuletko minua?
Mukanani ovat Peter ja Simone, joukkuetoverisi.
Muistatko heidät?
Tarvitsemme sinua, Fredwynn. Tule takaisin.
- Ole kiltti. - En halua tulla takaisin.
Olen Clara,
ja tarinani on omani.
En halua tulla takaisin.
Tiedän, ettet halua.
Viihdyn täällä.
Tiedän.
Tämä on todellista.
Me emme ole todellisia.
Emmekö?
Mutta se, mitä minulle tapahtuu,
on todellista.
Ei!
Kai tiedät, että tämä on loppu?
Fredwynn, me rakastamme sinua.
Sinun pitää tulla takaisin luoksemme. Tule takaisin, ole kiltti.
Mutta viihdyn täällä.
Siellä on varmasti mukavaa.
Elsewhere. Sekö sen paikan nimi on?
Kuuntele minua, Fredwynn.
Tiedän, miltä tuntuu kokea jotakin raskasta.
Sitä tuntee hukkuvansa ja tukehtuvansa,
eikä ulospääsyä ole.
Mutta kyllä sellainen on.
Tule tänne meidän luoksemme.
Muistatko sen kuppilan ja sen tarjoilijan?
Ja sen talon, taskulamput ja kirjoitukset seinillä?
Fredwynn, me rakastamme sinua.
Tule takaisin luoksemme.
Se on todellinen.
Tiedän,
mutta niin olemme mekin.
Ole täällä, meidän kanssamme.
Hei.
Ole täällä minun kanssani.
Okei.
Fredwynn.
Minä tarvitsen sinua, Fredwynn.
Janice auttaa häntä siistiytymään.
Niin.
Hän sanoi, ettemme ole todellisia.
Aika mielenkiintoista.
Joo.
Kaikki alkoi siitä uurnasta.
Se taisi alkaa jo kauan ennen sitä.
- Hei. - Hei.
Miten hän voi?
Hän haluaa palata takaisin Claran taloon.
- Janice... - Tiedän.
Mutta siellä on kuulemma jotain, joka meidän pitää ymmärtää.
Meidän kaikkien, yhdessä.
- Hei. - Hei.
- Kiitos kun tulit. - Totta kai.
Hänellä on meidän kaikkien numerot.
Fredwynn. Oletko sinä kunnossa?
Sinun on aika kertoa heille totuus.
Tiedämme siitä uurnasta.
Clara ei ollut siinä.
Me olemme, kuten olemme aina olleetkin,
tarinamme keskellä.
Keskellä... Lee, jos tämä on vain tarinaa,
meidän on vietävä se loppuun.
Niin on.
Joskus olisi parempi olla tietämättä paremmasta.
Sitten et tietäisi, mistä jäät paitsi.
Et tietäisi, että jotkut muut elävät parempaa elämää.
Miksi tämän "paremman elämän" -
on oltava aina jossain muualla?
Miksei se voi olla tässä ja nyt, tänään?
Koska minä, Clara Torres,
vannon, että kauneus on katsojan silmässä.
Sitä on ympärillämme nytkin.
Ehkä tarvitsemme vain uudet lasit sen näkemiseen.
Virtuaalitodellisuus on siirtymistä jonnekin muualle.
Tämä on erilaista.
Tämä on oman todellisuutemme parantamista. Voimme mennä ulos,
ja nähdä ympäröivän maailman aivan uudella tavalla.
Ja kun näemme, mikä on mahdollista,
voimme ehkä tehdä siitä todellista, yhdessä.
Tämä on minun taistelukutsuni.
Meidän on muutettava maailmaa,
eikä paettava sitä.
Kuka on mukana?
Tämä on ollut pitkä ja mutkainen tie.
Kymmenen vuotta!
Eikä kukaan meistä epäillyt tätä hetkeäkään.
Mutta nyt olemme viimein valmiita -
julkistamaan I.D.E.A. 1.0:n.
Tämä on täysin toimiva -
ja verkkointegroitu virtuaalitodellisuuskäyttöliittymä,
jossa on uusimmat -
GS-Ojai-3-sirut.
Laittakaa ne päähänne.
Joudumme leikkaamaan budjetista taas seitsemän miljoonaa.
En kuule sinua.
Korvani täyttyvät mässytyksen äänistä.
Voisimme myydä mainostilaa.
Joo, tiedän, mutta sen voi tehdä hienovaraisesti.
- Vaikka lahjapaketin korttina. - Oikeasti?
Mainoksia?
Yritän vain hankkia sinulle rahaa,
jotta I.D.E.A:sta tulisi todellisuutta.
Tai sitten leikataan seitsemän miljoonaa.
Olemme solmineet rahakkaita sopimuksia mainostajien kanssa.
Mainokset kohdistetaan käyttäjien ostotapojen mukaan.
2,4 kiloa?
Odotatko ihmisten kulkevan kadulla -
2,4-kiloinen mötikkä päässään?
- Tehdään se grafiitista. - Ei.
Se häiritsisi signaalin käsittelyä.
Hei.
Näin ihmiset käyttävät tätä.
- Kotonako? - Niin!
Sohvasurffausta! Aalloille vaan!
Tutkimustemme mukaan ihmiset ovat valmiita -
käyttämään laitetta kotonaan -
jopa seitsemän tuntia putkeen.
Ja nämä sohvaperunat antavat luottokorttitietonsa meille.
Muistoja.
Oikeita muistoja.
Ihmiset eivät halua muuttaa maailmaa.
He haluavat elää uudelleen hetket,
jotka merkitsevät heille jotakin.
Mutta sittenhän he eivät tekisi mitään uutta.
Te nukutatte heidät uneen.
Kuka kaipaa televisiota, kun voi katsella omia muistojaan?
Menneisyys ei olisi enää ajan virtojen viemää.
Sen saisi itselleen ikiajoiksi.
Hyvät naiset ja herrat, ottakaa laitteet päästänne.
Nyt esittelen naisen, joka on kaiken tämän takana.
Hänen visionsa.
Hänen I.D.E.A: nsa.
Hyvät naiset ja herrat, tässä on Clara Torres!
Clara, sano muutama sananen.
Kiitoksia.
Koko juttu, tämä peli,
oli vain hyvittelyä Claralle, eli itsellesi.
Luulin, että voisin tehdä maailmasta... paremman.
Mutta eksyin matkalla.
Luulin, että peli auttaisi minua muistamaan, kuka olin.
No auttoiko?
Miksi kysyt häneltä? Ei hän sitä päätä.
Et tajunnut pointtia.
Fredwynn on oikeassa.
Minä en sitä päätä.
Vaan hän.
Hei.
Minun pitää lähteä hänen mukaansa.
Mitä sinä puhut? Et sinä saa lähteä.
Muistatko sen,
kun tein jotakin urheaa, mutta onnistuin vain nolaamaan itseni?
Luulin, että tarkoitit laulamista.
Niin minäkin luulin.
Kiitos.
Pelkään hänen puolestaan.
Hänen ei tarvitse mennä yksin.
Tämä on hemmetin outoa.
Elämä on. Mennään.
Hetkinen... Voimmeko siis lähteä mukaan?
- Voimmeko auttaa häntä? - Tietysti.
Etkö näe? Kaikki on mahdollista.
Olemme sinisten joukkue.
Tarinamme on omamme.