- Te iubesc foarte mult! - Nu trebuie s-o spui.
Nu. Nu... Trebuia s-o spun mai demult.
Te iubesc!
James a încercat să se sinucidă pe vapor, cu o seară înainte de acostare.
Nu!
Caută nişte răspunsuri.
Trebuie să găseşti o poveste pe care s-o creadă.
Cea mai bună minciună e o versiune a adevărului.
Înainte să ne căsătorim, eram îndrăgostit de cineva.
În tot acest timp, am crezut că eu sunt de vină!
Te vreau la spital. Şi voi lupta ca să te ţin acolo.
Suficient încât să ţi-o faci şi tu duşman?
- I-a salvat viaţa! - Acum ameninţă să i-o distrugă.
Iar tu o răsplăteşti alungând-o din oraş?
Nu vreau să intervină între noi.
Dar e un risc pe care ai fost dispus să ţi-l asumi. Du-te! Ieşi afară!.
A PLACE TO CALL HOME Sezonul 1  Episodul 4
Traducerea şi adaptarea: Cornelia @ Titrări Team
- Bună! - Bună, Alma!
- Jack, bună dimineaţa. - Bună dimineaţa! Înainte de micul dejun?
Da.
Am simţit că ar trebui să-mi cer scuze, pentru cum m-am purtat ultima oară.
Îmi cer scuze!
- Alo? - Dar?
Nu e niciun "dar".
Ai susţinut-o pe dra Adams
şi, deşi nu sunt deloc de acord, e decizia ta.
Voi urmări cum vor merge lucrurile mai departe.
Asta sună ca un "dar" pentru mine.
Sper să-ţi răsplătească încrederea, Jack.
Nimic nu-i mai rău decât ca cineva pentru care ai riscat să te dezamăgească.
Bună dimineaţa!
Scuze pentru asta. Unde rămăsesem?
Avem o pacientă însărcinată... crezi că te poţi descurca?
- Te voi anunţa dacă nu voi putea. - Te-aş putea însoţi, la prima vizită.
Cred că e mai mult decât pregătită, doctore.
- Eşti de acord? - Tu eşti şeful.
Vin şi eu imediat.
- Îţi vor duce dorul, în casă. - Ştii ce s-a întâmplat?
Nu, dar o cunosc pe Doris.
- Unde vei locui? - Încă nu ştiu sigur.
Nu ne mai acorzi o şansă? Bine.
- Succes, pentru ziua de azi. - Mulţumesc.
Să presupun că are legătură cu Elizabeth? Ea era la telefon.
Ori însoţeşti fiecare asistentă, în prima ei zi?
A sunat să-şi ceară scuze.
Pe cuvânt! Acţionează în moduri misterioase.
Şi totuşi, eşti aici. Deci, ceva te îngrijorează.
Dacă se întâmplă să n-ai binecuvântarea ei,
vreau să se ştie că o ai pe a mea.
Atunci, îţi mulţumesc.
Scuze că am întârziat!
În starea ta, scuzele de dimineaţă nu sunt necesare.
- E totul în regulă? - Da.
Acum, că suntem toţi aici, ţinând cont de ultimele evenimente,
cred c-ar trebui s-o evităm pe Sarah Adams până când se va stabili.
Cum adică? N-o mai putem vedea?
- Deocamdată. - Foarte înţelept.
- Cum crezi că e cel mai bine. - M-ai pus să fug după ea la gară, ieri.
- Nimic personal... - Acum zici asta!
- Las-o baltă! - Nu. E absurd.
Ştii că e prietena mea.
- E o cunoştinţă... - Mamă!
...care ţi-a împuşcat calul.
- Nu ajuţi cu nimic. - Ţi-ai exprimat clar dorinţele.
Au fost suficiente explicaţii.
- Nu e drept. - Subiectul e închis!
Anna, aşa e cel mai bine. Deocamdată.
Sunt în întârziere.
Vrei să te însoţesc?
Ne vedem la grajduri.
Doar să mă schimb. Ne vedem mai târziu, draga mea.
Scuzaţi-mă!
Există vreo forţă de atracţie de care eu nu ştiu?
- Tată! - Ştiu ce vrei să spui.
Eşti exact ca bunica... refuzi să asculţi.
Nu mai e nimic de spus.
Ai idee cât e de enervant să fii singura persoană care nu ştie nimic
şi totuşi să ţi se ceară să fii alături?
Sarah a dezvăluit ceva ce a creat tensiuni cu bunica ta.
- Despre ce? - Anna!
- Despre cine? - Anna, te rog!
E vorba de James.
Nu e vorba de mine, şi dacă i-a spus bunicii, nu e nici ea.
Tu nu aveai nimic de ascuns, iar pe Olivia o cunoaşte prea puţin.
Deci... e vorba de James.
Şi unele lucruri trebuie să rămână confidenţiale.
- Chiar şi în familie. - Precum iubita lui din Londra?
Era foarte nefericit pe vapor, aşa că am pus lucrurile cap la cap.
Olivia ştie?
Au discutat aseară. Cred că ea a fost foarte înţelegătoare.
Probabil are nevoie de cineva cu care să vorbească.
- Va spune, dacă va avea nevoie. - Vreau să mă ofer.
- Anna, te rog! - Sunt o femeie matură.
E timpul să încetezi să mai fii şocat când mă comport ca atare.
- Familia Goldberg. - Singurii de pe-aici care sunt ca tine.
- Nepoata lor, Leah, are TBC. - Nu e într-un sanatoriu?
A trecut prin situaţii grele... e mai bine să fie tratată acasă.
Înţeleg.
- E o poveste cumplită. - Sunt sigură c-o vor spune, dacă vor dori.
S-au gândit că e mai bine pentru afaceri să renunţe la "berg".
Leah, avem oaspeţi.
- Bună ziua! - Bună.
- Să rămân şi eu? - Depinde de tine.
E în regulă, mătuşă.
Voi fi afară, dacă ai nevoie de ceva.
- Mulţumesc. - Pe mine nu mă mai băga în seamă.
Îţi aparţine în totalitate, soră. Nu fi prea dură cu ea.
- Bună. - Bună.
Sunt sora Adams. Dar spune-mi Sarah,
- dacă tot ne vom vedea des. - Eşti mai drăguţă decât ultima asistentă.
Şi tu eşti mai drăguţă decât ultimul meu pacient, dar să nu-i spui.
Cred că mă fac bine. Încet.
Asta-i bine. O să-ţi iau temperatura, mai întâi, bine?
- Văd că-ţi plac filmele. - Mi-aş dori să mă pot duce.
- Nu-mi place să fiu blocată aici. - Nu e pentru totdeauna.
Când trăiam în Londra,
mă duceam la cinema de patru sau cinci ori pe săptămână.
Înseamnă mult de tot.
E bine să uiţi uneori de lumea reală.
- Ai văzut "Domnii preferă blondele"? - Cu Marilyn Monroe? Încă nu.
Te simţi bine?
Marilyn e preferata mea.
Dar n-am voie să-i pun pozele.
Mătuşa îi zice "femeie destrăbălată".
Îţi propun ceva.
Când o să apară aici, mă duc să-l văd şi-o să-ţi spun totul despre el, bine?
- Dar să nu-i spui mătuşii. - Nu mai vorbi.
- Livy, eşti acolo? - Da, tocmai...
- Scuze. Putem vorbi un pic? - Eu tocmai...
Făceam puţină ordine.
Din experienţa mea, e mult mai bine
dacă spui minciuna înainte să fii prins cotrobăind.
- Nu făceam asta! - Nu te jena. Şi eu aş face la fel.
Cel puţin ai apucat s-o vezi cum arată?
Ce vrei să spui?
Şi eu aş căuta o poză de-a ei, dacă aş fi în locul tău.
- Ştiai despre ea. - Am bănuit.
Nu sunt chiar aşa toantă.
- Olivia, îmi pare rău. N-am vrut... - Nu, probabil că ai dreptate.
Tu ai văzut ceea ce eu n-am văzut, iar eu sunt soţia lui.
Trebuie să fie specială, nu-i aşa? Dacă o iubeşte atât de mult...
Dar s-a căsătorit cu tine, nu? El te-a ales pe tine.
El m-a ales?
Ori a rămas cu mine doar fiindcă n-a putut s-o aibă pe ea?
- Nu spune asta. - A zis că era nepotrivită.
În ce sens?
Ce l-a putut face să iubească pe cineva atât de nepotrivit pentru el?
- Trebuie să văd cine este. - A fost.
Îl cunosc pe James şi...
nu pot să cred că n-a păstrat niciun fel de amintire.
Trebuie să aibă o poză. Pe undeva.
- Merge spre bine. - Crezi?
E un drum lung de parcurs, dar e optimistă şi ăsta-i un lucru bun.
Sunt zile în care nu e atât de optimistă.
- Păi, sunt aici ca să ajut. - Un mic semn de mulţumire.
Ştrudel.
Găsesc pretexte să trec pe-aici doar pentru asta.
Ar trebui să deschideţi o patiserie, nu doar să coaseţi.
Niciodată nu ne-am ocupat doar de cusut.
Dacă ai nevoie vreodată de aşa ceva, va fi plăcerea noastră.
Grossen dank.
- Sunt evreică. - Nu!
Evreică!
Trebuie să vii la noi de sabat, bine?
Aş fi încântată.
- Presupun că le-ai înseninat ziua. - Ei mi-au înseninat-o pe-a mea.
Aşadar, urmează Eve Walker şi fiul ei, Colin.
Ea e gravidă în opt luni, el e diabetic.
Mai întâi, totuşi, mai e cineva care nu e pe listă.
Locuieşte peste drum. E un amic. Am fost împreună în armată.
Ce-ar fi să-i ducem nişte ştrudel?
- Predecesorul tău a avut probleme cu el. - De ce?
Are probleme mintale, nu fizice.
A fost prizonier de război la construirea căii ferate din Siam.
O experienţă ca asta poate distruge cei mai buni oameni.
A tot fost internat în diverse instituţii.
A învins băutura... Acum nu mai vrea să iasă din casă.
Nu e chiar domeniul meu.
Dar ai priză la oameni.
- De când n-a mai ieşit din casă? - De vreo două luni. Aici este.
Am încercat din răsputeri să-l încurajez.
- L-ai supravegheat tot timpul? - Trec în fiecare zi, după serviciu.
Bill? Eu sunt.
Are o zi bună. N-a mai deschis radioul de săptămâni.
Cioc, cioc!
- Jack! - O să aştept poliţia.
- Tu... termină-ţi vizitele. - Prefer să rămân.
Sunt bine.
- Era prietenul tău. - Ia maşina. Fă-ţi treaba, te rog!
Ia-ţi lucrurile! Du-te!
Întotdeauna am crezut că bunica ta are un talent nativ pentru treaba asta.
Ea e mai subtilă, dar la fel de eficientă.
Cu toate astea, ea a fost acolo când ai avut nevoie de cineva.
- Eu n-am fost. - Nu ţi-am dat ocazia.
Adică atunci când a murit mama voastră.
N-am stat de vorbă cu tine, cu Anna... N-am făcut faţă situaţiei.
Fără alte secrete între noi?
Fără alte secrete.
Bun!
- De când stai acolo? - Niciodată nu te-am mai văzut aşa.
Cum?
Ca şi când te-ai uita dacă mă trezesc lângă tine.
Nu-ţi face griji. Nu vreau să-ţi citesc jurnalul.
Nu e un jurnal. Nu mai sunt copil.
- De ce eşti aşa furioasă? - M-ai speriat.
"Amantul doamnei Chatterley"
Ţi-am spus că nu e un jurnal.
- Am auzit de cartea asta. E vulgară. - Nu, e doar sinceră.
Despre unele lucruri n-ar trebui să se scrie.
- Vorbeşti ca un bătrân. - Ce-i vulgar e vulgar, nu contează vârsta.
Vulgar poţi fi în minte. Ar trebui s-o citeşti.
Nu vreau.
De unde ştii că e vulgară dacă n-ai citit-o?
- Ştiu ce-a zis părintele Joe. - Părintele Joe!
E interzisă. Poţi fi arestată dacă ai cartea asta.
De unde ai luat-o?
Am vizitat-o pe mătuşa Carolyn, pe drumul spre casă,
şi am luat-o, când ea nu era atentă.
Şi mai şi furi. N-ar trebui să ai aşa ceva.
Gino! Gino, te rog! Nu, Gino!
Nu e vulgaritate, în ciuda a ceea ce se spune.
De ce ai citi astfel de lucruri?
Nu vorbeşte decât despre ceea ce noi toţi... simţim şi facem.
Citeşte-o şi spune-mi că n-ai avut niciodată astfel de gânduri.
Niciodată nu te-ai întrebat?
Haide, citeşte-o.
Şi dacă n-o să-ţi placă, am s-o arunc.
- Promiţi? - Da.
Cred că mă duc să mă plimb.
- Ai vrut să mă vezi? - Da.
Tu şi James aţi primit un cadou.
De la cine?
Henry Swanson. Un prieten de familie.
Nu l-aş numi chiar aşa,
dar a încercat să-l atragă pe George în politică, cu nenumărate ocazii.
E prea mult!
Este... un gest foarte generos.
Nimic, dragă.
- Abia dacă-l cunoaşte pe James. - Exact. Ei bine...
"Ei bine" ce? E un cadou bine ales.
Eşti confuz, fiindcă eşti încă supărat pe mine.
- Mai gândeşte-te la asta. - Un cadou poate fi doar un cadou.
Sir Henry e politician. Face totul cu un scop.
Întrebarea e "care anume"?
Nu l-am mai văzut pe Sir Henry de când voia să candidez pentru Parlament.
Poate se pregăteşte pentru o nouă tentativă.
Nu, asta e o abordare personală,
care sugerează că şi intenţiile lui sunt personale.
Hai să-l primim, pur şi simplu, mamă.
Sir Henry are un fiu. Un copil cu părul de aur.
Şi?
Dacă nu am auzit greşit,
se pare că e un obiectiv greu de atins pe piaţa căsătoriilor.
Poate că ei încearcă s-o găsească pe fata potrivită.
Anna!?
Ei bine?
- Acum ştiu de ce e interzisă. - Nu e toată ca partea aceea.
E scrisă minunat.
- Femeile chiar au astfel de gânduri? - Da.
- Şi tu? - Câteodată.
Cu mine?
E ceva rău?
Nu.
Ai şi tu la fel?
Da.
Nu e nimic rău în chestii de genul ăsta.
Vezi?
Nu înseamnă că ar trebui să le şi facem.
Deocamdată...
Da?
Nu se poate să fi terminat deja.
Am vrut să văd ce faci.
Acum e treaba poliţiei.
Fişa lui Bill nu mai e necesară nimănui, doar medicului legist.
Nu e vina ta pentru ce s-a întâmplat, ştii asta.
N-ar trebui să avem discuţia asta.
N-ai cum să nu fii afectat. L-ai văzut în fiecare zi.
Nu-i adevărat! Ieri nu l-am văzut. Te căutam pe tine.
N-a fost corect. Nu trebuia să-ţi spun asta.
Chiar dacă ăsta-i adevărul?
Credem că-i cunoaştem pe oameni, nu-i aşa?
Suntem foarte siguri de limitele lor.
Sunt sigur că ai probleme de care să te ocupi, soră.
Mi s-a părut că aud muzică.
Uite ce a trimis un prieten al tatălui tău.
Include chiar şi acest "Vals de aniversare".
"Pentru a fi ascultat, în fiecare an, într-o zi specială."
- Sir Henry Swanson a făcut asta? - Şi soţia lui. Nu-i drăguţ?
Nu?
N-aş crede, totuşi, că e ceva sentimental.
- Bunica ta a fost la fel. - Cum?
Suspicioasă.
Crezi că totul are legătură cu tine.
Îmi pare rău.
Nu, ai dreptate. Aşa este. E minunat, sincer.
Doar că la Londra era vorba numai de politică şi favoruri.
Speram că aici e altfel.
Londra e de domeniul trecutului, exact ca femeia aia.
Concentrează-te pe aniversări şi pe copii,
nu pe toate cele din trecut.
Încerc.
Mulţumesc.
Aia este ceea ce cred eu că este?
Mulţumesc familiei Swanson pentru generozitate.
Şi există şi vreo intenţie de a le returna... amabilitatea?
Îi invităm aici în weekend.
- Noi? - Da, noi.
Dacă nu mai e altceva...
Nu mă deranjează dacă Anna va fi expusă ca opţiune,
dar nu vreau să fie dată la schimb.
E timpul ca Anna să facă următorul pas, ca femeie,
şi e datoria mea s-o ajut.
Dată la schimb!
Dre Duncan! Tocmai veneam să te văd.
Te simţi bine? Bietul domn Gregory!
- Mă simt bine. - Eşti sigur?
- Doctore... - Doris!
Îmi cer scuze.
Ştiu că, uneori, pot fi un pic cam curioasă,
dar chiar îmi fac griji pentru tine.
Sunt bine. Serios!
Ce şoc! Ce tragedie!
Iar dra Adams era cu tine, am auzit...
Înţeleg. Da...
Dacă te-ar ajuta o ceaşcă de ceai, ştii unde să mă găseşti.
Bună!
- A fost grea prima zi? - Botezul de foc!
Doris dă târcoale pacienţilor, dar cred că vrea să te vadă pe tine.
- Ar trebui să ies pe uşa din spate. - Soră Adams!
- Alma, poate ne laşi o clipă singure. - Nicio problemă. Baftă!
- Dnă Collins! - O zi groaznică!
Sper că nu judeci orăşelul nostru după o singură nenorocire.
Şi poate extinzi aceeaşi indulgenţă şi asupra mea.
Dacă chiar am depăşit limita, promit să n-o mai fac niciodată.
Nu pot să te ştiu fără adăpost.
Am o cameră. Mulţumesc. Cel puţin, deocamdată.
Într-adevăr... La dl Briggs, am aflat.
Eu nu vreau să insinuez nimic, desigur, dar alţii ar putea.
Sunt mulţumită cum stau lucrurile acum.
Poate, într-o zi ca asta, ar fi mai bine să ierţi şi să uiţi.
Sunt convinsă.
- Soră... - Sunt convinsă.
Înţeleg.
Nimeni nu poate spune că n-am încercat.
Sper doar că unele guri, mai puţin binevoitoare decât a mea,
nu te vor face să regreţi această decizie.
Dacă mă-ntrebi pe mine, cred că te tămâiază pentru parlament.
De ce n-a făcut-o când te-a întrebat mai demult?
Las asta în seama celor care au stomac pentru limba de lemn şi ipocrizie.
- Domnule, putem vorbi o clipă? - Desigur.
Dacă mă întrebaţi pe mine, cred că toţi sunteţi foarte cinici.
Darul de nuntă a fost un cadou ca de la egal la egal, nimic mai mult.
Sper că veţi fi mai politicoşi când vor veni în vizită.
- Vor veni aici? - E o surpriză chiar atât de mare?
Ţin minte că ai zis că nu poţi s-o suferi pe dna Swanson.
"Prudence".
Ai zis că numele ei spune totul despre ea.
Domnişoară, n-ar trebui să asculţi pe la uşi.
- Dar chiar ai spus asta. - Scurt şi cuprinzător.
Bunica a fost prinsă cu mâţa-n sac.
George?
Lordul Gregory a fost găsit mort azi-dimineaţă.
- Bill Nebunul? - Anna!
- Aşa-i spun oamenii. - Nu e o scuză.
A lucrat pentru noi.
Cum s-a întâmplat?
Norman nu ştia amănunte.
Ce pierdere teribilă!
Mă gândeam că-i mai bine să nu spunem prea multe de faţă cu James.
O să-l iau eu deoparte.
Poate dacă vede durerea provocată de aşa ceva,
nu va mai avea gânduri nebuneşti.
- Poate. - Jack va fi foarte afectat.
Se pare că el a găsit trupul.
Vrei să-mi chemi o maşină, te rog, George?
- Unde pleci? - Acum, te rog!
Sarah?
Nu chiar.
- Ce cauţi aici? - Te întreb acelaşi lucru.
Trupul lui Bill duhnea a băutură.
Niciun strop, timp de patru ani.
Apoi, asta...
El a cedat, Jack.
Sper că tu nu. Spune-mi că tu n-ai cedat.
Când a venit ultima oară din spital, a stabilit acest ritual.
Stăteam...
în fiecare seară, cu sticla între noi.
Bill voia să-şi privească demonii fix în ochi.
- În final, l-au consumat. - Doar că eu nu eram aici.
Vrei să o apuci pe acelaşi drum?
- Nu vreau să văd asta. - Atunci pleacă!
Şi să te las să stai în casa unui mort,
simţindu-te vinovat pentru ceva ce n-ai putut împiedica?
Era ritualul lui.
Bietul om e mort.
Crezi că am făcut asta doar pentru el?
Iisuse! Ai înnebunit!
Te-am mai pus pe picioare o dată.
Practic, te-am scos din şanţ.
A naibii să fiu dacă voi permite ca auto-compătimirea să te tragă înapoi!
- Crezi că despre asta e vorba? - Atunci, ce este?
Am văzut ce ţi-a făcut războiul.
Şi te văd acum.
Du-te acasă şi plânge-ţi prietenul...
ca bărbatul care eşti acum...
nu ca cel de care te-am salvat.
Ţi-l încredinţăm pe Bill Gregory, Doamne,
deşi s-a rătăcit de turmă.
Sperăm că, prin iertarea Ta, păcatul lui va fi trecut cu vederea
iar sufletul lui va ajunge să se odihnească, în sfârşit.
Doamne atotputernic, Tată-l nostru din ceruri,
Tu ne-ai dat speranţa învierii întru viaţă veşnică.
În mâinile Tale sunt toţi cei care au plecat în Hristos.
Încredinţăm pământului trupul fratelui nostru.
Pământ în pământ, cenuşă în cenuşă, ţărână în ţărână.
Dacă privirile ar putea ucide, ţi s-ar săpa mormântul chiar acum.
- Presupun că ea a aranjat asta. - Aşa se spune.
E plină de contradicţii.
O prezenţă foarte dezamăgitoare, dnă Bligh.
Dar e de înţeles, ţinând cont de felul în care a murit.
A fost foarte frumos că ai venit, dnă Collins.
Unii ar putea gândi altfel,
dar cred că ceea ce-ai făcut a fost grozav,
văzându-l îngropat în pământ sfânt.
Nu înţeleg.
Îmi pare rău. Am crezut...
Am presupus...
Probabil că nu.
Bună ziua.
- Sunt mândru de tine, mamă. - Am făcut doar ceea ce era necesar.
Bunul reverend arăta de parcă înghiţise o lămâie.
Ei bine, Bill Gregory e înmormântat cum se cuvine.
- Asta contează. - Da. Ne vedem la maşină.
George.
Sarah.
- Ce mai faci? - Bine, mulţumesc.
Sper că nu ai impresia că te-am alungat din viaţa noastră.
- Deloc. - M-am liniştit.
Sper că dezvăluirile mele de zilele trecute nu au pricinuit prea multe probleme.
Nu, dimpotrivă.
Se pare că ne-a apropiat, pe mine şi pe James.
E o veste bună, într-o zi în care ar prinde bine nişte veşti bune.
Cred că ar trebui să plec.
Aşa presupun.
Acum, că te-ai aşezat, mă-ntreb dacă te-aş putea vizita.
La urma urmei, tu ai câinele meu şi aş vrea să ştiu dacă se vindecă.
Sunt sigură că Lucky ar fi încântat să te vadă.
Oricând vrei.
Îmi imaginez că fondul bisericii arată foarte bine.
Să zicem doar că reverendul a ajuns să înţeleagă
că Bill nu merita mai puţin de-atât.
Ţinând cont cât a sacrificat pentru ţara sa.
Dar tu?
Bine.
Sarah a fost de ajutor.
Ajutorul, de oriunde ar veni, e valoros, în momente din astea.
Sunt aici şi pentru tine. Ştii asta?
- Amin. - Amin.
- Good Shabbos. - Good Shabbos.
Poftim! Strigă dacă ai nevoie de ceva.
Mulţumesc, mătuşă.
- Ne poţi lăsa un moment, te rog? - Desigur.
Ţi-am adus ceva.
Nu-ţi face griji. Am întrebat-o pe mătuşa ta.
A zis că e în regulă.
E frumos.
În Londra, există acum un lucru care se numeşte "televizor".
E ca şi când te-ai duce la film acasă.
În curând, vei putea s-o vezi pe Marilyn din pat.
Nu va fi grozav?
Dar îmi place să mă duc la cinema.
Poate când o să mă fac bine, o să mergem împreună.
Mi-ar plăcea foarte mult.
Să nu uiţi să vii să-mi spui la revedere, înainte să pleci.
Chiar dacă sunt adormită, spune-mi noapte bună.
Sigur că da.
Promit.
Leah e foarte specială.
Da, este.
Ani de zile, a părut foarte plăpândă.
Apoi a venit omul cu razele X.
Are TBC în plămâni. De cât a stat în beci.
A fost ascunsă de nazişti ani de zile.
Atâta suferinţă, şi totuşi mai e optimistă.
- Părinţii ei? - Luaţi.
Morţi.
Cine poate găsi cuvinte?
Ştiu.
Dar credeam că tu... ai fost aici în timpul războiului, în siguranţă.
Nu.
Nu vrem să-ţi trezim nicio amintire dureroasă.
Desigur.
Am fost în Ravensbruck. Doi ani.
Ai supravieţuit.
Doar o parte din mine.
James, nu voi veni cu voi la cină.
- Dacă vrei să transmiţi scuzele mele. - Da.
Bunico.
Vreau să ştii că moartea lui Bill Gregory
a fost o lecţie pentru mine.
Nu vreau să-ţi faci griji.
Bun! Mă bucur.
Pentru că nu m-aş lupta pentru locul tău în pământ sfânt.
Laşitatea morală nu merită nicio recompensă.
- George. - Încotro?
În oraş.
Am veşti de la Prudence Swanson. Ar fi încântaţi să ne viziteze.
Doar ei doi?
A sugerat că-l vor aduce şi pe fiul lor.
Ce drăguţ.
- Anna? - Desigur.
Intră.
- Cina? - Curând.
Anna...
James.
Întotdeauna să iei propriile decizii. Mă auzi?
- Ce se întâmplă? - Nimic.
Doar că... dacă e ceva ce-ţi doreşti cu adevărat, sau... pe cineva,
să fii curajoasă. Ia tu deciziile.
- Andrew Swanson? - Cine ştie? Poate merită.
- Dar dacă nu... - Nu-ţi face griji.
- N-o voi face. - Bun!
Cel puţin unul dintre noi ar trebui să aibă ce-şi doreşte cu adevărat.
N-a ieşit cum trebuia. Ştii că sunt nebun după Livy.
- Apropo de Livy... - Da?
- Ajut-o. Nu e uşor. - Ştiu asta.
- I-ai spus totul? - Da, bineînţeles. Suntem în regulă.
Ar fi bine dacă ar putea şti mai clar despre ce a fost vorba.
Mă îndoiesc.
Nu te băga în chestia asta. Te rog.
- E timpul să coborâm. - Sunt aproape gata.
- Ai un moment sentimental? - Mă uitam la pozele de la nuntă.
Ce avem la cină?
Nu ştiu. Miel?
Am mâncat mai multă carne de oaie, de la sosirea noastră,
decât am mâncat în toată viaţa.
Tânjesc după un platou plin cu carne de vânat.
Nu poţi găsi carne de vânat în Australia?
A fost o zi minunată.
Da, a fost.
Ne vedem jos, da?
Vin imediat.
Mi-a luat opt ani ca să pot vorbi despre lucrurile astea.
Şi cum le explici celor care nu-şi pot imagina astfel de lucruri?
Am mai avut ocazia.
Ciudat. Nu ştiu sigur de ce, în sfârşit, m-am simţit în stare s-o fac.
Timpul.
Probabil.
Bashert?
Destinul.
Şi am din nou un loc al meu.
Mulţumesc.
La revedere.
E cam târziu ca să fii aici, nu?
Ce pot face pentru tine?
Dacă vei avea nevoie vreodată de ritual...
doar spune.
Nu trebuie să-ţi înfrunţi demonii singur.
Traducerea şi adaptarea: Cornelia @ Titrări Team