"O pereche de şosete vechi,
o cană de cafea murdară, o factură neplătită,
o pereche de ochelari pe noptieră..."
"O filă de calendar îngheţată pe veci la acea zi de miercuri."
"Amintirea ta mă însoţeşte pretutindeni, neîntinată, veşnică..."
Mulţumesc.
"...şi am impresia că, dacă aş zdruncina-o, te-aş pierde pentru totdeauna."
"Ai plecat şi totuşi eşti aici,
iar mâine nu va mai durea la fel."
În ce stadiu al durerii te afli?
E totul în regulă?
Da... Ies imediat.
Ai putea să...
Încălzeşti tu un biberon pentru Henry?
Sigur.
Ţi-e foame, prietene?
După câţiva ani, m-am mutat cu iubitul meu, Josh.
Josh?
Da. Care avea prostul obicei să se drogheze şi să uite că are o iubită.
Aşa că l-am dat afară.
Apoi m-am concentrat pe muncă la UCLA... până m-a "furat" dr. King.
Aha...
Iar apoi am cunoscut un medic sexy.
E rândul tău.
Îmi place jocul ăsta.
- Nu. - Ce e?
Mă refeream la povestea ta.
- Nu vreau să te plictisesc cu asta. - Ba nu, vreau s-o aud, haide!
- Vreau să aud autobiografia lui Sam Bennett. - Nu, nu...
Versiunea prescurtată.
Păi mai întâi m-am născut...
Apoi am crescut...
Apoi...
...am devenit un medic sexy.
Aşa e.
Aşa e?
Eşti nebun.
E clar că-i vampir.
Un vampir care nu mănâncă decât ciocolată.
Tony e tigru! L-ar sfâşia pe conte
- şi l-ar mânca la micul dejun. - Ba nu!
Pregăteşte-te pentru şcoală, Mase!
Mulţumesc.
Cu plăcere.
Să fiţi cuminţi!
Nu face asta!
Ştii că eşti însărcinată în 12 săptămâni, nu?
La stadiul ăsta cei mai mulţi oameni împărtăşesc vestea şi celorlalţi.
Noi suntem speciali.
Voi fi la spital mai toată ziua. Lucrez două schimburi.
Iar lucrezi la Urgenţe?
- Poate vin să iau prânzul cu voi. - Voi fi ocupată, Coop.
Nu primesc un sărut?
Aşa am ajuns în situaţia asta.
Bine. Te bucuri că vei avea o cameră nouă?
- Ce culoare vrei să aibă? - Albastră.
Albastră? Albastră o să fie.
Mergem acolo şi ne apucăm imediat de despachetat,
după care poţi construi o cetate din cutii.
Asta e ultima cutie.
- Ne vedem la noua casă. - Bine.
- Bine. Eşti gata? - Îl vreau pe tati.
Vreau să-l văd pe tati.
- Ce? - Vreau să-l văd pe tati.
Mai ţii minte ce am vorbit?
Vreau să-l văd pe tati.
Mai ştii când ne-am uitat la "Regele Leu"
şi m-ai întrebat ce s-a întâmplat cu Mufasa?
- Mufasa a murit. - Aşa e.
Tati e cu Mufasa...
- În Rai. - Vreau să-l văd pe tati.
Puiule, tati e în Rai. Înţelegi?
Tati vine mai târziu? Vreau să-l văd.
Bine.
Da... Eşti gata?
Spune "pa-pa, casă!"
Pa-pa, casă!
PRIVATE PRACTICE Sezonul 6, Episodul 3
Ai vorbit cu Derek?
- Cum se simte? - Grozav.
Nu-ţi deconectezi în fiecare zi cel mai bun prieten de la aparate.
Scuze. Mark a fost...
A petrecut mult timp la noi acasă când eram copii.
Mi-era ca un frate.
Cu excepţia faptului că... ne-am culcat împreună.
- Nu ştiu cum să răspund la aşa ceva. - Ce zici de asta...
Doi dintre bărbaţii cu care m-am culcat au murit. Oi fi eu de vină?
Cu tot cu Pete, şi mie mi-au murit tot doi,
doar că în aceeaşi săptămână, deci tu ai scăpat uşor.
Cu ce?
Trebuie să lucrez.
- Despre ce-i vorba? - Mark Sloan.
Îmi pare rău. Ştiu că eraţi buni prieteni cu toţii.
Sincer. Nu, nu... Sunt cât se poate de sincer.
Doar că nu vreau să scot prea multe la iveală prea curând.
Atunci nu scoate.
Oricum, nu zice nimic prea incriminator.
- Da. Vorbim mai târziu. - Despre ce?
Sam nu ştie când să-i povestească lui Stephanie despre trecutul lui.
Coop! Ce-am vorbit?
- Ce-i cu trecutul lui? - Nu discutăm despre asta.
Păi e un trecut bogat.
Eşti vecin cu fosta iubită,
care nu e doar o fostă iubită,
ci cea mai bună prietenă a fostei soţii, deci...
Secretele îţi vor aduce belele. Mai bine dă cărţile pe faţă.
- Chiar? - Taci din gură, Cooper.
Cred că fiecare relaţie e diferită.
Nu există un moment universal valabil în care să vorbeşti despre viaţa ta.
Sam, spune-i tot şi gata! Dacă pleacă, nu te merită.
Unde a dispărut?
Salut! Voiam să discutăm despre rezultatele analizelor.
Da, e totul sub control, mulţumesc.
- Deci ai făcut biopsia? - Am zis că e totul sub control.
- Eşti supărat pe mine? - Ia să vedem...
Am venit la tine în calitate de coleg şi prieten - aşa credeam eu - să fac un control,
iar tu te apuci să-mi faci un test pentru antigenul specific prostatic (PSA)
şi să-mi schimbi traiectoria vieţii.
Deci da, supărarea e unul dintre lucrurile pe care le simt.
- Mi-ai spus că ai dificultăţi la urinat. - Am zis că am o vezică timidă.
Rezultatul testului PSA a fost 5, Sheldon.
Nu înseamnă automat că ai cancer de prostată, dar...
Nu voiam să ştiu! Cei mai mulţi bărbaţi mor cu cancer de prostată, nu din cauza lui.
Problema asta nu va dispărea dacă o ignori.
Dar dacă te ignor pe tine?
Poate a fost o idee proastă.
Poate sunt doar un tip mai nervos.
Adam, ai venit la mine fiindcă ştii că ai o problemă.
Aşa că hai să vorbim despre ea. Cum începe totul?
Există un anumit factor declanşator?
Sincer...
E la voia întâmplării.
Săptămâna trecută, soţia mea turuia în continuu despre perdelele din sufragerie.
Cui îi pasă de perdelele dintr-o sufragerie?
M-am răstit la ea.
Mi-am cerut scuze imediat.
Ştiu că am fost nesimţit.
La serviciu am un coleg care bea mereu ultimul suc rece
şi nu pune altele în frigider.
Nu trebuie decât să le ia şi să le bage în frigider.
- Ştie ce părere ai? - A aflat. Am aruncat o cutie de suc în el.
Ştiu că am procedat greşit, dar...
E dreptul tău să simţi ce vrei,
dar nu şi să te comporţi cum îţi vine.
Pot încerca niscai trucuri?
De exemplu fratele meu, Ricky, a încercat hipnoza pentru a se lăsa de fumat.
Cu mânia e o altă treabă. Nu e un obicei dobândit.
Pentru a te ajuta, trebuie să-i aflăm cauza.
Unii oameni se enervează când simt că nu primesc ceea ce merită.
La alţii, provine dintr-o stare de vulnerabilitate.
La fel, sentimentul de culpabilitate poate fi un factor declanşator.
Care sunt regulile aici?
Trebuie să ştiu dacă pot avea încredere în tine.
Orice spui e protejat prin relaţia medic-pacient.
- Orice? - Cu două excepţii:
Dacă ai abuzat vreodată un copil
sau dacă plănuieşti o crimă.
Deci dacă a avut loc în trecut...
Rămâne între noi.
Nu ştiu.... Nu cred că pot.
Îmi poţi spune, Adam. Nu-ţi fie teamă.
Ce e? Ce s-a întâmplat?
Acum 11 ani am împuşcat pe cineva.
Ai înţeles? Am împuşcat un om!
Fiica noastră, Jenny, avea 21 de ani,
abia terminase facultatea şi călătorea prin Europa.
Mai avea doar o săptămână.
Am sunat-o şi i-am lăsat un mesaj.
Ce poţi vorbi cu mesageria vocală? I-am spus să mă sune.
M-a sunat...
de la Moulin Rouge.
Era atât de încântată,
vorbea întruna...
Când m-a întrebat ce fac eu,
nu i-am putut spune. Nu m-a lăsat inima.
Aşa că i-am spus - fără să mă gândesc - că Tracey e la duş.
Fiica mea e doar un copil.
Cuvintele "Mama ta a murit"
urmau să-i schimbe viaţa pentru totdeauna,
aşa că m-am gândit că, dacă i-aş mai putea da o săptămână...
...de ce să n-o fac?
Pe cine ai împuşcat?
Nu-i ştiu numele.
Aveam 18 ani, eram un copil prost.
Trebuie să înţelegi că la vremea aceea eram doar eu şi fratele meu mai mic.
Aveam taţi diferiţi pe care nu i-am cunoscut,
mama noastră ne-a părăsit...
N-aveam nimic.
Tu ce-ai face dacă ţi-ai vedea frăţiorul flămând, plângând şi înfrigurat?
Spune-mi ce s-a întâmplat.
Era...
Era un meci din Super Bowl.
Am văzut un tip ieşind dintr-o cârciumă italiană de fiţe.
Ricky avea 13 ani.
Numai piele şi os, fără o haină groasă...
Nu merita asta.
Am făcut rost de o armă. N-aveam de gând s-o folosesc,
era doar pentru...
Trebuia să fac rost de nişte bani şi mâncare.
Deci a fost un jaf?
Dacă m-aş putea întoarce în timp să schimb...
Dar tipul n-a vrut să-mi dea banii.
S-a întins spre mine, m-am panicat, iar arma s-a descărcat.
Şi am fugit.
Ce s-a întâmplat cu tipul pe care l-ai împuşcat?
Nu ştiu şi nici nu vreau să ştiu.
Curăţaţi rana şi faceţi o radiografie.
- Bună! - Bună!
Mi-ai spus că nu ai timp să iei prânzul cu mine,
- dar voiam să mă asigur că mănânci ceva. - Mulţumesc.
Ai un sandviş şi nişte broccoli hrănitor,
plus două feluri de supă: de linte şi de pui cu tăiţei.
Lintea e grozavă, conţine fier, acid folic şi proteine,
- iar supa de pui e baza societăţii de secole. - Mulţumesc.
Ai şi o prună. Nu-i cunosc valoarea nutritivă,
dar are valoare simbolică.
Ştiai că tripleţii au acum mărimea unor prune?
Aşa se explică faptul că nu se prea vede sarcina.
- Unde e chirurgul de serviciu? - L-am sunat pe dr. Walker de două ori.
Sună-l din nou şi fă-i tipului ăstuia o tomografie abdominală.
- Întreabă-mă de unde ştiu. - Ce?
Că tripleţii sunt de mărimea unor prune.
Iubitule...
- De unde ştii? - Există o aplicaţie, am descărcat-o azi.
Îţi trimite tot felul de informaţii despre bebeluşi,
şi la ce să te aştepţi.
În două săptămâni vor fi de mărimea fructelor de avocado.
Deci să mă aştept să-mi aduci nişte guacamole.
- Am multă treabă, Coop. - Da, ştiu.
De câteva luni munceşti pe brânci la Urgenţe. Angajează pe cineva!
Nu pot angaja pe oricine. Durează până găsesc persoana potrivită.
Cred că eşti prea pretenţioasă
şi nu poţi continua în ritmul ăsta, mai ales acum.
"Prunele" au nevoie de tine să fii puternică.
Trebuie să plec.
Ţi-am adus un ceai cu gheaţă de jos.
Mulţumesc.
- Cum te simţi înapoi la serviciu? - Munca îmi ţine mintea ocupată.
- E bine să te simţi util. - Da.
Pacientul meu a avut o zi mare azi. E cu dus şi întors.
A făcut ceva când era mai tânăr.
A împuşcat un om şi a fugit de la locul faptei.
- Nu ştie ce s-a întâmplat cu victima. - Vrea să ştie?
Zice că nu, dar se simte foarte vinovat.
Poate că de fapt vrea să ştie dar nu acceptă...
Nu! Eşti medic psihiatru, nu detectiv.
- Dar n-am zis că... - Nici nu-i nevoie.
Pacientul nu ţi-a cerut să investighezi cazul
Dacă o faci pe la spatele lui îi înşeli încrederea,
pacientul nu-şi mai deschide sufletul iar tu nu-l mai poţi ajuta.
Dar dacă omul acela mai trăieşte? Dacă e o veste bună,
i-aş spune, iar el s-ar simţi uşurat.
Şi dacă vestea nu e bună? Dacă l-a omorât? Ce faci atunci?
Crezi că vei putea să nu-i spui?
- Bineînţeles. - Nu sunt aşa sigur.
Dacă victima a murit, îl vei judeca.
Vei şti că pacientul tău e un criminal şi nu-l vei mai privi la fel.
E o cutie a Pandorei şi nu-i treaba ta s-o deschizi. Las-o aşa!
Bună!
- De ce zâmbeşti? - Lydia Riggins.
Am încercat timp de 18 luni, iar acum e însărcinată.
Felicitări!
Te simţi bine? Eşti sigură?
- Nu arăţi prea bine. - Ai dreptate.
Nu ştiu...
Nu mi-am propus să nu mă simt bine. Îmi pare rău.
Ai pierdut un prieten... E greu de digerat.
O să-mi revin.
Oamenii mor tot timpul.
Mi-am pierdut mama, pe Pete, iar acum pe Mark.
Asta e!
- Pare să fie ceva mai mult. - Nu e.
Mă aşteaptă sala de naşteri.
Nu eşti singurul care aduce pe lume vieţi noi.
Dacă vrei să vorbeşti...
Încep să cred că eşti un sfânt.
Mulţumesc.
E un ceainic.
De ce l-ai mai împachetat dacă tot mi-ai spus ce e înăuntru?
Mda, ai dreptate..
Ne-am gândit că e cadoul perfect de casă nouă.
Îmi place mult. Mulţumesc!
Te pot întreba ceva?
Aveau mai multe culori. Eu voiam roşu, dar Charlotte n-a vrut.
Nu, nu... Îmi place ăsta, e perfect.
Să zicem că ai o persoană pe care vrei s-o ajuţi,
dar ea susţine că nu-ţi doreşte ajutorul...
- E vorba despre Addison? - Nu.
- Nu? Atunci despre Sam? - Nu. Nu cunoşti persoana.
- A, e vorba de un pacient! - Mai bine lasă, nu contează.
Mai bine zi-mi de tine, deţinătorul spermei olimpice!
Aur, argint...
...şi bronz!
Aş face mai bine dacă aş vedea-o mai des pe viitoarea mamă a copiilor mei.
Preia tot felul de ture la Urgenţă
şi munceşte până la epuizare.
Uneori munca e cea mai bună metodă de a-ţi ţine mintea ocupată.
Dacă ţi s-a întâmplat ceva rău. Dar asta-i de bine...
Coop! În interval de un an, a trecut de la a nu fi mamă
la a avea un copil de 9 ani şi încă trei pe drum.
Ar fi un coşmar chiar şi pentru o femeie normală,
- darămite pentru Charlotte! - Ştiu.
Îşi va reveni.
Nu degeaba durează sarcina nouă luni!
Tragedie în vestul oraşului Los Angeles.
Kevin Glanville, în vârstă de 43 de ani, după ce a plecat de la petrecerea Superbowl,
a fost ucis cu o armă de foc
în faţa restaurantului Pierro, pe bulevardul Pico.
Poliţia bănuieşte că motivul a fost jaful.
Nu există nici un suspect deocamdată,
dar investigaţiile continuă în căutarea posibililor martori.
În urma lui Glanville au rămas soţia sa, Elyse,
şi cei doi copii ai lor, Brady şi Lena,
în vârstă de 7, respectiv 4 ani.
Trebuie să ai grijă de atâtea lucruri... facturi, asigurare...
Am uitat să-i închid abonamentul la BlackBerry,
iar acum o săptămână am văzut un apel de la un număr pe care nu-l cunoşteam,
şi am sunat înapoi.
Era o femeie care spunea că l-a iubit.
Pe soţul meu!
Se întâlnea cu ea de doi ani.
Îi deplâng moartea,
dar îl urăsc.
Soţul meu e în mormânt,
acoperit de pământ,
iar eu...
...îl urăsc!
Ceai chinezesc cu lapte.
Mereu ţii minte! Mulţumesc.
Nu-i nevoie să te ocupi de astea acum.
N-are rost să amân.
Oare ce-o fi extractul de palmier pitic?
Habar n-am.
Am vorbit mai înainte cu o pacientă de-a lui Pete.
M-a întrebat ce să facă dacă rămâne fără ciulinul laptelui.
- Ce i-ai zis? - Să încerce alimente integrale.
Tu cum te mai simţi?
Se spune că există cinci etape ale doliului.
Sunt mult mai multe.
- Dar tu? - Eu...
Sunt o trişoare.
- L-ai înşelat pe Jake? - Nu fizic, ci emoţional.
- Cine-i norocosul? - Mark Sloan.
Nu mai vorbiserăm de luni de zile, dar nu mă pot opri din plâns
şi mă simt de parcă l-aş înşela pe Jake.
Addison, se poate să jeleşti un om pe care l-ai iubit
şi totuşi să fii îndrăgosit de altul.
Îmi simt sufletul cam aglomerat.
- Poate te-ar ajuta să vorbeşti cu Jake. - Violet, am un trecut,
şi nu mă refer la câţiva tipi şi câteva greşeli.
Am un trecut "greu"!
Jake nu ştie multe lucruri,
iar dacă deschid acea uşă...
Addison, orice bărbat cu care ai avea o relaţie
va avea propriul trecut.
Trecutul te-a format ca om. Asumă-ţi-l!
Bună, frumosule!
Pentru tine sunt "dr. Bennett".
- Ieşim diseară să mâncăm? - Nu pot diseară, îmi pare rău.
Ce vrei să spui?
E noaptea cu celelalte femei din harem.
Poftim?
- Păi nu prea ştiu multe despre tine. - Fii serioasă, Stephanie!
Deci doar te vezi cu vreo fostă iubire?
Ştii ce? Da, exact asta fac!
Sam, era o glumă! Nu prea bună, evident.
- Da, sigur. - Am glumit!
Trebuie să mă întorc la birou.
Ca să fiu sincer,
de când ţi-am povestit ce s-a întâmplat,
am început să mă simt mai bine.
Ştiu că am greşit,
dar, după ce am mărturisit cu voce tare, mă simt foarte...
...uşurat.
Dacă ştiam că va fi aşa, v-aş fi spus de mai demult.
Dr. Turner?
Vă simţiţi bine?
Da.
Brusc nu mă simt prea bine.
Te superi dacă scurtăm şedinţa?
- Nu. Se poate mâine la aceeaşi oră? - Sigur.
Simt că fac progrese.
Sper că te simţi mai bine.
Nu ai încă ce căuta la serviciu.
Ţi-ai pierdut soţul.
Nu-ţi poţi încheia socotelile cu problemele din căsnicie,
şi te-ai apucat să investighezi trecutul unui pacient.
Poate adevărul îl va ajuta pe el să-şi încheie socotelile.
- Poate ar trebui să-i spun. - Nu-i treaba ta! Dacă-i spui,
va trebui să trăiască toată viaţa cu ideea că e un criminal.
A fost dintotdeauna un criminal.
Chiar dacă nu ştie.
Dar poate că, dacă află, ar putea face ceva în privinţa asta.
- Ai venit la mine fiindcă ai dat-o în bară. - Ştiu!
Ştiu! A fost o greşeală,
iar acum am nevoie să mă ajuţi s-o repar.
Dacă nu-i spun adevărul, nu ştiu ce să spun.
Ce-i spun? Ajută-mă, Sheldon!
Ştiu că ai dreptate.
Dar dacă-i spun, îl distrug.
Dacă nu-i spun, mă distrug pe mine.
Fir-ar să fie! În alte circumstanţe, aş fi...
Nu sunt în apele mele. Altfel n-aş fi...
Ce mă fac?
Trimite-l la un alt psiholog.
Nu trebuie să-l mai vezi,
aşa că... renunţă la el, Violet!
Doi medici spun că e în moarte cerebrală,
al treilea zice că se mai întâmplă şi miracole, să nu renunţ.
Nu ştiu care e procentajul, dar e mic, chiar minuscul.
Dar dacă o deconectez de la aparate
şi se încadrează în procentul ăla mic?
Dacă s-ar fi trezit a doua zi?
Auzi mereu de astfel de cazuri. Unii oameni îşi revin.
Iar ea e o luptătoare.
Odată ne-am înscris la o dietă timp de trei săptămâni.
A doua zi, a venit acasă şi m-a găsit devorând o cutie de fursecuri.
N-am ratat nici unul. Am abandonat cura.
Dar ea a continuat-o.
Nu abandonează niciodată lupta.
Eu cum s-o abandonez pe ea?
Aici erai!
Ascultam sunetul oceanului adevărat
şi al oceanului fals din interfonul copilului.
E foarte interesant.
Addison, ce...
Ce se petrece cu tine?
Am făcut eu ceva?
Nu! Nu, nici vorbă.
Nu eşti tu de vină.
M-ai întrebat la un moment dat de Mark.
Da, dar n-ai vrut să vorbeşti despre el.
Nu-i vorba de asta.
Cum mă priveşti acum... Mă priveşti mereu într-un anumit mod.
Sincer, deschis... Mi-e teamă că, dacă...
Nu vreau să mă priveşti altfel.
- De ce-aş face-o? - Hai să nu vorbim acum despre asta.
- Nu mă simt în stare. - Nu, Addison, opreşte-te!
Opreşte-te! Stai jos, te rog!
Am încercat să nu insist, ţi-am acordat suficient spaţiu şi timp, dar ajunge!
Răbdarea mea are o limită. Sunt înţelegător, dar nu sunt un sfânt.
Pe bune? Îl foloseşti pe Henry drept scuză?
Violet!
Ce faci aici?
Golesc vestiarul lui Pete. Durează puţin.
Cealaltă jumătate a cadoului de casă nouă. Cooper l-a uitat aici.
- Mulţumesc. - E ceai.
Pari extenuată. Cooper mi-a spus că munceşti pe brânci.
Sunt sigură că ţi-a spus şi altele.
Cred că ai aflat de sarcină chiar înaintea mea.
În orice caz...
Dacă nu am personal suficient, e sarcina mea să ajut.
Tot în sarcina ta intră şi să angajezi personal.
E în regulă... Poţi angaja pe cineva în locul lui Pete.
De când cu...
După viol...
a fost mereu lângă mine.
Aici, la spital, Pete era "soţul" meu de la serviciu.
Dacă îşi lua o cafea, îmi aducea şi mie una.
Mă aştepta să programez intervenţiile ca să putem lua prânzul împreună.
Avea grijă de mine.
Îmi lipseşte asta.
Îmi lipseşte el, ca om.
Nu-mi pot imagina cât de greu trebuie să-ţi fie ţie.
Sunt în regulă. Trebuie să fiu, fiindcă am acasă un băieţel
care nu ştie unde e tatăl lui.
Mă tot întreabă, iar eu îi tot explic în fel şi chip,
dar uneori am impresia că trăiesc cu cineva cu demenţă.
N-ai idee de câte ori i-am explicat,
şi de fiecare dată pare o minciună,
fiindcă nici eu nu înţeleg ce s-a întâmplat.
Iar Lucas e doar un copil de trei ani,
care vrea să ştie când îşi va revedea tatăl.
Dacă omori pe cineva, cum îndrepţi situaţia?
Nu l-am omorât pe Pete, evident!
E o situaţie ipotetică.
La Alcoolicii Anonimi, e vital să-ţi îndrepţi greşelile.
Dar uneori, cel faţă de care ai greşit a murit sau refuză să te ierte.
Atunci practici compensarea continuă.
Adică cum? Cum faci asta?
Încerci să duci o viaţă cât mai corectă,
să faci bine altora, să-i ajuţi pe ceilalţi când poţi,
să fii util, să încerci să salvezi vieţi.
Nu poţi schimba greşelile din trecut,
dar poţi schimba ceea ce eşti şi poţi duce o viaţă mai frumoasă.
E greu de explicat de ce funcţionează, dar funcţionează.
Într-un fel sau altul...
...te eliberează.
- Salut, Sam! - Salut!
Auzi... îmi pare rău pentru prietenul tău, Mark.
Da... A fost o săptămână nebună.
- Addison e foarte afectată. - Şi va mai fi o vreme.
Da, normal, înţeleg...
Dar nu vrea să vorbească cu mine....
- Voi eraţi toţi prieteni. - Aşa ţi-a spus ea?
Da.
Ştiu că poate suna puţin aiurea, dar ai putea...
...să mă ajuţi?
- Ce vrei să fac eu? - Să vorbeşti cu ea.
Asta nu mai e treaba mea.
Stau toată ziua în pat, aşteptând să se schimbe ceva,
sperând că nu e adevărat.
Avea 26 de ani.
Era băiatul meu.
Singurul meu copil.
Cel mai bun lucru din viaţa mea...
...a dispărut.
Bună! Te simţi bine? Referitor la Mark...
Nu. Sunt tristă tot timpul gândindu-mă la el şi la Pete,
şi probabil nu e foarte indicat să plâng pe ascuns în baie.
Atunci nu te mai ascunde. Vorbeşte despre ce te apasă!
Vrei să spui că pot vorbi cu tine?
Spun că poţi vorbi...
cu iubitul tău.
Pe bune, Sam?
Faptul că nu-i spui lui Jake despre Mark denotă o problemă.
Asta nu-i treaba ta.
Ai dreptate, dar Jake o face să fie treaba mea.
- Poftim? - Repeţi aceleaşi greşeli la infinit.
- Amândoi am greşit în relaţia noastră! - Da, în toate relaţiile avute,
de aceea îţi spun că poate de data asta ar trebui să procedezi diferit.
- Tu procedezi diferit? - Eu...
Bine.
Charlotte!
Ce e? Ce faci aici?
Nu! De data asta eu pun întrebările!
Soţia mea însărcinată nu vine acasă?
Dar ştiai că lucrez.
Da, motiv pentru care, când am văzut că nu-mi răspunzi la mesaje,
am sunat la recepţie din oră în oră,
să mă asigur că te-a văzut cineva în viaţă.
Dar acum jumătate de oră nu reuşea nimeni să te găsească,
i-am pus să te caute, după care am venit într-un suflet aici,
întrebându-mă dacă ai murit!
Ce e?
Mă dor picioarele de la pantofi. Sunt în regulă.
Ba nu eşti, Charlotte!
Nu eşti în regulă.
Ştii că Pete s-a dus să alerge, n-a dat nimeni de el şi l-au găsit mort?
Ştii că erai aici într-o noapte şi cineva te-a atacat în propriul birou?
Iar eu ar trebui să te protejez.
Să-i protejez pe copiii noştri. Asta-i datoria mea!
Dar nu-mi pot face datoria dacă nu mă laşi.
Nu eşti deloc în regulă,
prin urmare nici eu nu sunt.
Ştiu că nu vrei să mai vorbeşti despre asta,
dar dacă nu vrei să faci biopsia aici,
- îţi pot recomanda alţi medici. - Tatăl meu a avut cancer de prostată.
Da, ştiu. Antecedentele familiale au fost unul din motivele testului.
Dar asta nu înseamnă automat că...
Tatăl meu a avut cancer de prostată. N-a fost cauza morţii, dar l-a schimbat.
Din momentul în care a fost diagnosticat, viaţa lui s-a terminat.
A dus-o ani de zile în agonie.
S-a dat bătut.
A fost extrem de deprimant şi nu vreau să păţesc la fel.
- Nu vei păţi. - N-ai de unde să ştii!
- Ba ştiu. - Ba nu!
Cred că nu mi-am dat seama până acum.
Ricky o duce bine, la fel şi eu.
Am mers la şcoala de informatică, mi-am schimbat viaţa,
totul e diferit. Nu mai sunt acelaşi om.
Dar evident că încă porţi povara trecutului.
Da, dar încep să mă simt mult mai bine.
Nu crezi că-i cam devreme pentru asta?
Dar aţi spus că...
Te-ai gândit vreodată cu adevărat la bărbatul pe care l-ai împuşcat?
Dacă avea o familie? Dacă avea un fiu?
Un fiu care nu înţelege de ce tatăl lui a plecat şi nu se mai întoarce niciodată.
Poate ai distrus o familie, Adam.
Ce fel de om poate trăi cu gândul ăsta timp de zece ani şi se simte bine?
O, Doamne! Îmi pare rău!
Îmi pare rău!
Îmi pare îngrozitor de rău, Adam!
A fost neprofesionist, îmi cer scuze.
Ba nu, aveţi dreptate.
- Aveţi dreptate. - Ba nu, nu am.
- Trebuie să aflu dacă sunt un criminal. - Ba nu.
Există un motiv pentru care nu ai încercat niciodată să afli.
Izbucnirea mea se referă la mine. Trec printr-o perioadă grea
şi am pierdut din vedere...
Problemele mele s-au împletit cu ale tale şi... a fost o greşeală.
Am greşit.
Adam, trebuie să mergi la un alt psiholog.
Poftim?
Îţi recomand câţiva colegi,
dar nu mai poţi fi pacientul meu. Nu te pot ajuta.
Nu mă poate ajuta nimeni.
Ce mă fac dacă l-am omorât? Ce pot face?
Deja faci ce trebuie. Duci o viaţă diferită, mai bună.
Compensenzi prin modul de viaţă,
fiind un om mai bun,
iar asta te va elibera.
Luna trecută... a murit Alice.
Era întregul meu univers.
Nu ştiam ce să fac.
Femeia asta a avut grijă de mine timp de 50 de ani şi dintr-odată...
În fine...
L-am sunat pe Jimmy şi primul lucru pe care mi l-a spus a fost...
"Te iubesc cu adevărat, tată, şi vin diseară."
Nu-mi mai spusese că mă iubeşte de când era mic.
Iar în ultima lună ne-am apropiat mult.
A devenit un tânăr fenomenal.
Ştiu că ar trebui să jelesc, dar...
Mi-am recuperat băiatul.
Şi poate n-ar trebui s-o spun, dar...
Sunt fericit.
Sunt fericit!
Bună!
Pentru tine.
Bei ceai, nu cafea, aşa-i?
Da. Mulţumesc.
Ce faci? Te simţi bine?
Bună!
- Ce cauţi aici? - EU ce caut? Tu ce cauţi?
- Ţi-am zis că trebuie să schimbi ora. - Iar eu ţi-am spus că nu pot.
Asta era ora mea.
Alo! Băieţi..? Ce se întâmplă?
Cred că-ţi datorez asta pentru clubul de dădace pe care l-ai organizat.
- La ce te referi? - Sam şi Jake te-au dat de gol.
Recunosc că mi s-a părut suspect că toată lumea îmi dă ceai.
Le-am spus să-ţi aducă "un ceai sau ceva de genul ăsta".
- N-am crezut că o vor lua ad literam. - Sheldon mi-a adus ceai cu gheaţă.
- Din păcate nu-mi place deloc. - Violet...
La început, toţi sunt lângă tine, dar apoi uită.
Viaţa merge înainte,
sau merge pentru toţi din jur, chiar dacă nu şi pentru tine.
- Voiam doar să mă asigur că... - Mulţumesc.
Mi-e dor de Pete.
Ştiu.
Totul se schimbă.
Ştiu.
Am angajat un medic nou la Urgenţă.
Serios?
Într-un efort de a fi un pic mai puţin dificilă, uite cum facem:
Te las să vorbeşti cu burta mea o dată...
O singură dată pe zi. Ne-am înţeles?
- Nu fi ciudat! - Nu voi fi.
Şi nu-mi masa, mângâia sau săruta burta ca şi cum aş fi un corp-gazdă.
Bine.
- Dacă te apuci să cânţi, jur că... - Charlotte!
Bună!
Abia aştept să vă cunosc.
Să ştiţi că tatăl vostru va fi mereu lângă voi
şi veţi fi mereu iubiţi.
Am zis să n-o săruţi!
Sunt aici.
Ce-i aşa important de trebuia să ne întâlnim în persoană?
Vrei ceva de băut?
Nu. Vreau să ştiu de ce te-ai purtat ieri ca un măgar.
Îmi pare rău...
Înţelegi?
Relaţiile mele... Le-am dat pe toate în bară.
Mi-am pus singur piedici...
Nu vreau să fiu tipul despre care vei vorbi în pat cu următorul bărbat.
Următorul bărbat? Mi l-ai şi ales cumva?
- Nu... Nu asta am vrut să spun. - Atunci ce-ai vrut să spui?
Îmi placi.
Înţelegi?
Îmi placi.
Aş vrea să stăm de vorbă.
Se poate?
L-am iubit pe Mark Sloan.
Şi asta s-a întâmplat
când eram căsătorită cu Derek, prietenul lui cel mai bun.
Mi-am înşelat soţul cu Mark.
M-a lăsat însărcinată.
Singura sarcină pe care am avut-o sau o voi avea vreodată.
Şi n-am...
N-am putut s-o păstrez.
La momentul acela, ştiind că el e tatăl,
n-am putut.
Apoi n-am mai putut face copii
ca pedeapsă pentru ce i-am făcut soţului meu,
care a avut încredere în mine.
Trecutul meu e urât,
complicat şi nu-mi face cinste.
Aşa că, dacă tu crezi că nu mai poţi avea încredere în mine
sau dacă mă consideri îngrozitoare fiindcă sunt o trişoare...
Dacă vrei să pleci, ar trebui s-o faci.
Dar pleacă acum, fiindcă altfel n-o să dorm,
întrebându-mă dacă vei pleca a doua zi
sau peste o săptămână, sau...
Procesez informaţia, lasă-mă puţin!
În primul rând, îţi mulţumesc că mi-ai spus adevărul.
Ştiu că a fost dificil.
În al doilea rând, nu eşti o trişoare,
ci o persoană care şi-a înşelat un partener.
Nu-i totuna.
În al treilea rând...
- Îmi pare rău. - Îţi pare rău?
Un bărbat pe care l-ai iubit...
...a murit.
Îmi pare rău pentru pierderea suferită.
Sunt psiholog,
ar trebui să ştiu cum merge treaba.
Am parcurs cele cinci etape ale doliului alături de pacienţi.
Îţi doreşti să parcurgi repede lista,
să bifezi câte o etapă şi să ştii ce urmează,
dar nu se respectă o ordine prestabilită.
Unii oameni nu trec niciodată prin unele etape,
iar alţii rămân blocaţi mult timp la una dintre ele.
Fiul meu are trei ani
şi nu înţelege ce se întâmplă.
Raţional, înţeleg situaţia
dar, de fiecare dată când mă întreabă "Unde-i tati?",
trebuie să-mi amintesc să respir.
E mereu la fel...
Îl bag în pat,
îi spun că-l iubesc, zice şi el,
apoi întreabă "Unde-i tati?" iar eu îi spun din nou.
Aproape că mă obişnuisem.
Dar aseară a fost altfel.
Poftim!
Nenea-maimuţoi te va ocroti.
La înghesuială!
Te iubesc.
Şi eu te iubesc, mami.
Şi pe tine, tati.
Fiul meu a ajuns să accepte situaţia.
Ştie că tatăl lui nu se mai întoarce...
...şi mi se frânge sufletul.
Traducere şi adaptare: Pisicella