- Ce zici de asta, Castle? - Sexy.
- Cum adică sexy? - Adică... sexy.
- Ce-i rău în a fi sexy? - E prima mea zi de lucru, Castle.
Ar trebui să arăt normal.
Nimeni nu va şti că suntem împreună după felul cum eşti îmbrăcată.
Zău? Lucrez cu detectivi. Asta e meseria lor.
- Ce zici de asta? - Nu.
Vrei doar să-mi scot iar cămaşa, nu?
- Poftim? - Termină.
Ţi-am zis că poliţia are reguli stricte privind relaţiile între colegi.
- Dacă nu sunt plătit, nu suntem colegi. - Zău?
Crezi că dna Gates ar fi de acord?
- Dacă află cineva şi-i spune... - Nu va afla nimeni.
Nu ştie nici mama, nici Alexis.
Nu, fiindcă sunt în Europa, să sărbătorească absolvirea.
Aşa e, dar tot nu le-am spus.
Nu va afla nimeni.
Ca să fim siguri, ar trebui să-ţi schimbi pantalonii.
- Avem o crimă în oraş. - Pantalonii rămân, pare-se.
Aminteşte-ţi, comportă-te normal. În public, suntem amândoi celibatari.
- Ai înţeles? - Da.
Mulţumesc.
Deci nu mă duci cu maşina?
Bine, iau un taxi.
- Bună dimineaţa, det. Beckett. - Castle, unde mi-e cafeaua?
Ai băut deja una.
De patru ani îmi aduci zilnic cafeaua.
Ţi-am zis să te porţi normal. Vei trezi suspiciuni.
Nu-ţi face griji. Te gândeşti prea mult la asta.
- Nu i-ai adus cafea? - Am uitat.
Ai uitat? În prima zi de lucru după suspendare?
E-n regulă, l-am iertat deja. Cine-i victima?
O celebritate locală. A găsit-o paznicul lângă fântână.
E prezentatoarea meteo de la WHNY, Mandy Michaels.
- Mandy Michaels? - Da.
- Zău? - Da.
O urmăream în fiecare seară.
Avea cele mai mişto...
previziuni.
Ca celibatar, am voie să-i apreciez calităţile.
Nu-mi spune că vă uitaţi pentru meteo.
Nu ştiu. S-a schimbat ceva.
- Cum a murit? - O singură împuşcătură.
Vecinii au reclamat focul aseară la 22:28.
Lividitatea corespunde. Sunt şi urme de luptă.
Victima avea vânătăi pe braţ şi bluza sfâşiată.
Nici urmă de portofel, poşetă sau telefon.
- Pare un jaf sfârşit prost. - I-am pus telefonul sub urmărire.
Apropo, mă duc să verific.
- Tot nu v-aţi împăcat? - Asta e...
Producătorul lui Mandy zice că a fost văzută ultima oară
aseară la 21:30, când înregistra un spot la spitalul pentru copii City of Trust.
- E la 20 de cvartale distanţă. - Iar Mandy locuia în partea opusă.
Ce căuta în parcul ăsta o oră mai târziu?
Telefonul lui Mandy e pornit.
S-a detectat prin GPS semnalul în Lower East Side.
- O fi hoţul. - Verificaţi voi.
Eu şi Castle vorbim cu familia ei.
- Eu... - Duceţi-vă!
Semnalul vine dintr-una din camerele de la etajul ăsta. Care o fi?
- Ce naiba faci? - Restrâng variantele.
Tu ce faci?
Aici!
Poliţia!
Mâinile sus! Nu mişca!
N-am făcut nimic, jur!
- E telefonul ei. - Nu!
- E al meu. - Şi poşeta e tot a ta?
Jonathan Goodheart.
Ai fost băiat rău, Jonathan.
- Mă cheamă Johnny. - Ai antecedente de hărţuire...
- Şi expunere indecentă. - Hărţuirea a fost o neînţelegere...
Cealaltă chestie s-a întâmplat într-o zi toridă.
Ai explicaţii pentru toate, nu?
Spune-mi ce făceai cu poşeta lui Mandy Michaels.
- Am găsit-o. - Ai găsit-o?
Într-un tomberon între străzile Lexington şi 9.
Era moale. Îmi plac lucrurile moi.
Aveţi grijă de dv., dnă Michaels.
- Te simţi bine? - Am vorbit cu părinţii lui Mandy.
Au zis că stătea mai mult la serviciu.
N-avea iubit şi n-au idee ce căuta în parc.
Fiţi atenţi aici.
Uite ce-am găsit în portofelul lui Mandy.
"Dacă se află, te omor"?
- Aş zice că a fost ameninţată. - Nu înseamnă că de-asta a fost ucisă.
Dovezile arată că a fost jefuită.
- N-a fost jaf. - De unde ştii?
Stropii de sânge de pe bluză arată că i-a fost ruptă după împuşcătură.
- Şi vânătăile? - Postmortem.
- Să pară a fi jaf. - Cineva încerca să-şi ascundă urmele.
Apropo, mi-am dat seama ce e diferit.
- Ai făcut sex. - Poftim?!
Nu încerca să negi. E o strălucire pe care o cunosc.
Cine-i tipul?
- Chiar, Beckett, cine-i? - Nimeni pe care să-l cunoşti.
- Eşti sigură? Îi ştiu pe mulţi. - Sigură. Altceva?
Am găsit pe bluza lui Mandy machiaj de nuanţă mai deschisă decât al ei.
Poziţionarea arată contact apropiat, de parcă s-ar fi luptat cu cineva.
Cam greu să afli ce femei din oraş poartă machiaj mai deschis ca ea.
Nu-i orice fel de machiaj, ci special pentru camere HD.
Cum sunt cele folosite în studioul TV.
Autorităţile îl caută încă pe cel vinovat de moartea lui Mandy.
Deşi nu avem prea multe detalii, ştim că a fost împuşcată în parcul Paley.
În numele tuturor colegilor, pot spune că buletinul meteo nu va mai fi la fel.
- Chuck? - Mulţumesc, Miles.
Vă vom ţine la curent cu această poveste.
În continuare, aflăm cum ne poate ucide cafeaua de dimineaţă.
Vă povestim după pauză.
Pauză de publicitate.
Suntem devastaţi cu toţii. Suntem ca o familie.
- Una fericită sau cu probleme? - Cum adică?
Ca director al postului TV, vă cunoaşteţi angajaţii.
A avut conflicte cu cineva?
Da, dar nu cred că asta are vreo legătură.
- Cu cine s-a certat? - Cu cealaltă prezentatoare, Rebecca Fog.
- Fog e numele ei adevărat? - De ce s-au certat?
Rebecca era noul meteorolog. Era ambiţioasă şi îi vâna postul.
- S-a întâmplat ceva de curând? - S-au cam păruit.
- Când? - Aseară. Vă arăt imediat.
- Am nevoie de un material. - Sigur. Ce s-a întâmplat?
Vreau materialul nedifuzat de aseară, cu Mandy la City of Trust.
- Poliţia vrea să vadă ceva. - A fost groaznic.
Cei mai buni din New York... Chiar e poliţistă?
Da, chiar este.
Chip Chambers. Redactor la sport. Mă poţi aresta când vrei.
Poate o voi face.
Asta e.
Aţi urmărit "Vremea", direct în salonul dv.
Sunt Mandy Michaels, în direct din spitalul de copii City of Trust.
Am ieşit.
Rebecca? Ce naiba cauţi aici?
- Ştii exact ce caut, jigodie! - Gata, termină!
Nu ştii cu cine te pui!
Ce s-a întâmplat?
Cameramanul a oprit camera şi le-a despărţit.
- A văzut-o pe Rebecca plecând? - Nu, le-a calmat şi le-a lăsat să discute.
Halal discuţie. După o oră, Mandy era moartă.
CASTLE Sezonul 5 Episodul 2
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to Alex1969@.addic7ed.com
Mandy Michaels era o piţipoancă leneşă cu sâni mari.
De când am venit, i-am făcut treaba.
"Harvey, nu pot transmite din elicopter din cauza astmului!"
"Pune-o pe Rebecca!"
Dacă o uram? Da. N-aş fi omorât-o însă.
Acum însă, fiind moartă, renunţi la programul de la 4:00
şi intri la ştirile de seară, nu?
Vă rog... Nu trebuia s-o omor pentru asta.
Era suficient să aştept. Era deja expirată.
Harvey zice că avea încă o audienţă fidelă.
Da, cei interesaţi de câţi nasturi avea deschişi la bluză.
La vârsta ei, în HD, n-o mai ajutau nasturii.
- De ce v-aţi certat, dră Fog? - Sunt meteorolog autorizat.
Eu am creier, Mandy era doar garderoba cu decolteu.
Previziunile mele erau mai corecte decât ale ei, lumea observa deja.
Săptămâna trecută mi-a spart biroul şi mi-a furat ceva aparatură.
M-am dus s-o iau la rost. Asta a fost tot.
- Unde erai aseară la 22:28? - Acasă, dormeam.
Intram în program la ora 4:00, nu?
Ea a plecat de la spitalul de copii înaintea mea.
Ca să aflaţi cine a ucis-o,
întrebaţi-l pe cel cu maşina argintie care a luat-o.
- Cine era? - Habar n-am.
Maşina avea geamuri fumurii, dar ea părea să-l cunoască.
Rebecca a spus adevărul.
A plătit taxiul cu cardul
şi a fost lăsată acasă înainte să fie ucisă Mandy.
Verificaţi camerele din trafic să găsim maşina argintie.
Dacă avem noroc, poate...
Poate îi aflăm numărul.
Ai aflat dacă a dat ceva telefoane aseară?
Bine.
- Richard Castle! - Kristina. Nu te-am mai văzut...
- De când... - Ţi-am luat interviu pe covorul roşu.
- Mi-ai promis că vii la emisiune. - Aşa e.
Fred Willard a anulat. N-am invitat. Cred că e soarta.
Trebuie să închid, Espo. Pa!
- Deseară?! - La 21:00.
- Nu accept un refuz. - Atunci nu te refuz.
- Bine. Pe curând, Ricky! - Bine...
E reporter la divertisment.
Agentul mă tot bătea la cap să promovez "Arşiţa îngheţată" şi...
Nu cumva e reporterul care apare pe generic în bikini?
Asta n-am remarcat.
Nu încerci încă o dată, poate sună mai convingător?
- Nu, e-n regulă. - Băieţii caută maşina misterioasă.
Au găsit ceva în telefonul lui Mandy.
Primea apeluri de la un telefon cu cartelă.
- Ultimul, chiar înainte să moară. - Dar nu-l putem depista.
Poate reuşim. Există un tipar, apelurile erau ziua, între 14:00 şi 16:00.
- Chiar înaintea emisiunii. - Înseamnă că era aici.
Da, era aici între 14:00 şi 16:00.
Trebuia să stea mult la machiaj.
Când ai 35 de ani, camerele HD îţi sunt duşmani.
Mai rău decât fostul meu soţ.
E vorba de nişte apeluri pe care le primea când era aici.
- Iubitul ei secret... - Ce iubit secret?
Mandy îşi povestea mereu aventurile, dar pleca din cameră când o suna el.
Îl ţinea secret.
Mereu te crezi discret, dar lumea îşi dă seama.
Aveţi idee cine era?
Da, i-am auzit acum câteva săptămâni vorbind despre marele lui meci.
- E sportiv? - La un club de baschet local.
- Vă spune ceva numărul 17? - Reggie Blake?
- Avea o relaţie cu Reggie Blake? - Dar nu e însurat?
Ba da, are chiar clauză de fidelitate în contractul prenupţial.
La banii lui, un divorţ l-ar costa scump.
- Ghici ce maşină are! - Una argintie.
Săltaţi-l.
Faceţi loc, lăsaţi-l să treacă!
- Mă bucur să te văd, Reg! - Mulţumesc.
- Preiau eu conducerea. - Mă rog...
Sunt mai experimentat.
Vrei s-o lăsăm baltă până-l arestăm pe tip?
- La revedere. - Reggie!
Azi nu se dau autografe.
- Suntem de la poliţie. - Puteţi fi şi de la CIA.
- Fără autografe. - De fapt, am venit pentru Reggie.
Ne obstrucţionezi ancheta.
Mişcă!
Aşa ziceam şi eu...
- La dracu'! - Nu-l duceţi nicăieri pe Reggie.
Dă-te la o parte.
- Trebuia să se fi întors deja. - Or fi prinşi în trafic.
- Sau unul de altul. - Oricum, Reggie a încurcat-o.
Vecinii lui Mandy au zis că au auzit-o
cum ţipa la un tip în ziua crimei. Cică suna a ceartă de îndrăgostiţi.
Relaţia se duce naibii, căsnicia îi e ameninţată.
Reggie o ameninţă. "Dacă se află, te omor."
Ea refuză să-i facă jocul, iar Reggie face ce ştie mai bine: trage.
Fără întrebări.
Îmi pare rău, gărzile mele de corp sunt foarte protectoare.
Avem de-a face cu mulţi nebuni.
Nu accept scuzele. Stai jos.
V-am spus, n-am nicio legătură cu moartea ei.
Martorii spun că s-a urcat în maşina ta înainte să fie ucisă.
Ştim de relaţia voastră, Reggie.
Probabil soţia ta n-ar fi fost încântată să afle,
aşa că ai avut grijă de asta.
Despre ce relaţie vorbiţi?
Da, o cunoşteam pe Mandy. Şi eu şi soţia.
Eram amici, atât.
- Vrei să te credem? - Ăsta-i adevărul. Întrebaţi-o pe soţie.
- O vom face. - Deci era o coincidenţă
faptul că ai ajuns la spital imediat după reportajul lui Mandy.
Nu, eram amândoi în consiliul de administraţie.
Am trecut pe acolo. V-am spus, eram doar amici.
Cam multe telefoane îi dădeai, dacă eraţi doar amici.
Mandy şi eu ne apropiam de sfârşitul carierei.
Ea, din cauza vârstei, eu a genunchilor.
Era bine să discut cu cineva care înţelegea.
Să zicem că eraţi doar amici.
De ce nu voia să afle colegii ei despre tine?
Aşa încep zvonurile.
Ştiu ce credeţi.
Sunt sportiv profesionist, ea era o prezentatoare blondă...
Nu a fost aşa. Ea nu era genul.
Pentru alte vedete, copiii din spital erau buni doar la fotografii.
Ea însă ţinea la ei.
S-o fi văzut cum le punea întrebări, cum le asculta poveştile...
Lumea o credea o piţipoancă, dar nu era aşa.
Am văzut-o când căuta un taxi. M-am oferit s-o duc eu.
Mi-a zis s-o las lângă parc. Asta era pe la 22:00.
- Unde erai la 22:28? - În altă parte a oraşului,
îmi promovam linia de încălţăminte. Verificaţi.
Ţi-a spus Mandy de ce voia s-o laşi lângă parc?
Nu. Părea nervoasă.
Poate avea legătură cu cele întâmplate acum câteva zile.
Ce anume?
M-a sunat s-o iau de la Urgenţe. N-a vrut să-mi spună ce-a păţit.
- A fost acolo ca pacientă? - Da.
Nu părea rănită, dar era supărată.
- Ai crezut chestia cu pura amiciţie? - Se poate.
Se poate, dar e cam improbabil.
Şi noi am fost amici patru ani de zile.
Da, dar tu voiai mereu să te culci cu mine.
Poftim?! Mă scuzi...
Tu voiai să te culci cu mine.
- Nu te îmbrăcai aşa pentru Esposito. - Ce-i cu mine?
- Nimic. - Nu-ţi face griji.
Alibiul lui Reggie se confirmă. Era la bar când a fost ucisă fata.
Şi soţia lui confirmă că erau doar amici.
Ea i-a luat telefonul cu cartelă, fiindcă al lui era urmărit.
Vorbeşte cu medicul de la Urgenţe care-a tratat-o.
Poate motivul pentru care a ajuns acolo e legat de moartea ei.
- Băieţi, am aflat... - Tu eşti cumva machiat?
- Nu. - Zău?
Acum o oră, aveam amândoi ochii vineţi,
acum tu nu-l mai ai.
Nu e machiaj. E cremă colorantă.
A trecut Jenny pe aici, o avea întâmplător în poşetă.
M-am gândit că... Bine, credeţi ce vreţi.
Am aflat cu cine s-a certat Mandy în ziua morţii sale.
Magazinul de vizavi de casa ei are camere.
Nu era Reggie, ci o altă faţă cunoscută.
Reporterul TV Miles Haxton.
- Da, eu sunt. - Ce căutai la ea acasă?
V-au auzit vecinii cum vă certaţi.
- Despre ce era vorba? - Despre relaţia noastră.
Aveaţi o relaţie? De ce nu ne-ai spus până acum?
Nu voiam să se afle.
Reporterul şi prezentatoarea meteo? Nu.
Studioul are reguli stricte privind relaţiile între colegi.
Chiar dacă Mandy e moartă, tot m-ar fi dat afară.
- De când eraţi împreună? - De câteva luni.
- Ce n-a mai mers? - Aşa-i cu relaţiile la serviciu.
La început eşti în extaz.
Fiecare clipă de intimitate e ca o injecţie de adrenalină.
Simţi fluturi în stomac când mergi la lucru.
E excitant şi periculos, iar sexul e nemaipomenit.
- Apoi? - S-a fâsâit.
Nu puteam păstra secretul. Ne înecam deja în minciuni.
- Colegii au aflat? - Încă nu.
Dar trebuia să-i pun capăt, să nu ne distrugem amândoi carierele.
- Am o şansă la studioul naţional. - Mandy n-a vrut să se termine.
Probabil a ameninţat că-i spune şefului.
Ce? Nu. Nici ea nu voia să se afle. Nu veţi spune nimănui, nu?
- Unde erai aseară la 22:28? - La o petrecere la Ritz-Carlton,
la lansarea noului smartphone Vega.
Ţi-a zis Mandy că a fost la Urgenţe acum câteva zile?
Nu, dar s-a comportat ciudat toată săptămâna.
- Cum adică? - Nu mi-a zis, dar aveam impresia
că nu era supărată doar din cauza relaţiei.
O mai deranja ceva.
Doamnele au avut dreptate, dar au greşit bărbatul.
Dar cu faptul că relaţiile amoroase nu rămân secrete?
L-ai auzit pe Miles. Nu vreau să mă înec într-un ocean de minciuni.
Dacă te consolează, ştiu să fac respiraţie gură la gură.
- Salut, Espo. - Am aflat ceva ciudat.
Mandy a fost tratată la spital pentru o criză severă de astm.
Nu-i ciudat. Ştim că avea astm. De asta n-a putut urca în elicopter.
Acum ajung la partea ciudată.
A ajuns la spital cu elicopterul de ştiri de la WHNY.
A aterizat pe heliport şi a condus-o pilotul înăuntru.
- Bine. Mulţumesc. - Cu astmul ei,
ce căuta acolo şi de ce n-a ştiut nimeni?
Există cineva care ştia. Pilotul.
Unde pleci, frumuşelule?
E 8:30. E timpul pentru partea cu Kristina.
- Trebuie să te duc la machiaj. - Du-te. Mă ocup eu de asta.
Bine. Să nu rezolvi cazul fără mine.
Nu trebuia s-o fac, înţelegi?
Dar a venit acum câteva zile cu un plic cu o mie de dolari,
zicând că are nevoie de elicopter şi să nu afle nimeni.
- Ţi-a spus pentru ce? - Nu, dar părea important.
Am plăcut-o pe Mandy. Era energică, plăcută la vedere.
Am vrut s-o ajut.
Dar când am ajuns sus, ea voia să zburăm peste Jersey.
- De ce New Jersey? - Habar n-am.
Dar e mai mult combustibil şi observă şeful.
- Şi ai dus-o? - Da. Eram sus de câteva minute,
când a început să respire greu. Şi am dus-o direct la spital.
- Ştii cumva ce voia să facă? - Nu.
I-am spus că nu vreau să plec din New York,
iar ea a zis că e chestiune de viaţă sau de moarte.
Cred că a avut dreptate.
Atunci mi-am luat pentru ultima dată laptopul într-o cafenea.
Fiind un scriitor plin de succes şi foarte arătos,
cu siguranţă că femeile se dau la tine tot timpul.
Fiecare cu crucea lui.
Sigur, eşti un martir.
Deci n-ai pe cineva mai deosebit lângă tine?
Păi... nu. N-am. Nu există cineva deosebit.
- Acum sunt singur. - Bine. Vreau să te întreb ceva.
Iei cina cu mine mâine seară?
- Sunt flatat. - Dar trebuie să refuz.
Haide, Castle. Mai sunt trei secunde până la pauză.
Chiar aşa. Ce mai aştepţi? Alo?!
Trebuie să răspunzi.
Nu!
- Mi-ar face plăcere. - S-a făcut.
"Arşiţă îngheţată" e deja în librării.
Mai stăm de vorbă cu Richard Castle după pauză.
E acoperirea perfectă.
Nimeni nu ne suspectează dacă află că ies cu Kristina.
Castle, frăţioare, bine lucrat cu Coterra.
- Vezi? E perfect. - Mda, perfect.
Cât de departe ai de gând să duci întâlnirea cu ea?
O duc la un restaurant elegant, romantic, să ne vadă toată lumea.
Poate ajung la rubrica "Celebrităţi". N-ar fi grozav?
Ba da, ar fi grozav.
- Eşti de acord, nu? - Da. De ce?
Întrebam.
Ce-am aflat despre călătoria lui Mandy cu elicopterul?
Am găsit echipamentul folosit acasă la ea.
Şi se pare că e cel furat de la Rebecca Fog.
- Rebecca Fog... - Deci n-a fost o glumă proastă?
L-a folosit? De ce?
- Speram să ne spui tu. - Dacă a fost cu elicopterul...
- A folosit monitorul de toxicitate. - Desigur, monitorul.
- Nu ştii ce este. - Habar n-am.
E un instrument pentru testarea calităţii aerului.
Dar ea nu ştia să-l folosească. Ce naiba voia să facă?
- Am putea să aflăm? - Da, monitorul stochează datele.
- Nu e posibil să fie corect. - Ce este?
- Indică nivel ridicat de stiren. - Şi e neobişnuit?
E periculos. Expunerea prelungită duce la probleme respiratorii grave.
- Ca astmul. - A avut o criză chiar după analiză.
Iar Reggie spunea că Mandy stătea cu copiii bolnavi la spital.
Poate e vreo legătură.
Era foarte drăguţă. Spunea că şi ea are astm,
dar că asta nu trebuie să mă ţină pe loc.
Doctorii vorbesc numai cu mama.
Doamna de la vreme a vrut să vorbească cu mine.
- Şi ce te-a întrebat? - Multe. Despre şcoală şi prieteni.
Ultima dată m-a întrebat unde joc baseball.
- Şi ce i-ai spus? - Terenul Conway.
- Ţi-a spus de ce vrea să ştie? - Se gândea că e vorba de astmul meu.
Scuzaţi-mă.
Am vorbit cu mamele pacienţilor pe care-i vizita Mandy
şi toate au spus la fel... antrenamentul de pe terenul Conway.
- Terenul Conway din New Jersey? - Mai exact, Union County.
Cei de la biroul internări
spun că de acolo vin cei mai mulţi pacienţi grav bolnavi.
Fiind prezentatoare meteo şi bolnavă de astm,
Mandy ar fi înţeles impactul calităţii aerului
asupra unei persoane cu boală respiratorie.
Pe bilet scria: "Dacă se află, te omor."
Şi dacă Mandy aflase ce sau cine e vinovat pentru stirenul din aer?
E posibil s-o fi omorât.
Bazat pe direcţia lui Lenny în timp ce Mandy lua probe de aer,
au zburat peste opt fabrici, toate în apropiere de terenul Conway.
Una singură produce stiren... Cazuli Carpeting.
E un produs secundar al procesului de fabricaţie.
Priveşte partea de jos a facturii. Ţi se pare cunoscut?
Logoul lor are acelaşi desen ca biletul primit de Mandy.
Proprietarului Cazuli Carpeting, George Cazuli,
îi place să ducă ameninţările până la capăt.
Tâlhărie, abuz asupra soţiei şi tentativă de incendiere
a unei fabrici competitoare.
Un proprietar de fabrică temperamental
e luat la întrebări de o fată de la meteo
care îl acuză că pulverizează otravă în aer.
Dacă ea îl acuză public, el înfruntă acuzaţii penale şi fabrica se închide.
În schimb, Cazuli o elimină.
Ia loc, dle Cazuli.
Am văzut destule episoade din "Lege şi ordine" ca să ştiu mersul.
Credeţi că mă păcăliţi să spun ceva care nu-i adevărat? Vă zic eu cum e.
Nu mai scot un cuvânt până nu vine avocatul.
Nicio problemă. Eu şi dl Castle
îţi vom revedea dosarul până vine avocatul.
Da. Ar fi folositor.
Gros dosar, nu? Hai să vedem.
Cu şase luni în urmă Cazuli a modificat suportul de covor
pentru a crea un produs mai durabil.
- Cine nu vrea un covor mai durabil? - Da, dar din păcate, acest proces
a eliberat o substanţă toxică numită stiren. E normal în doze mici,
dar în cazul fabricii Cazuli era peste limita legală.
- Îngrozitor. Domnul Cazuli ştie? - Greu de imaginat că n-a ştiut.
Conform acestui document, Mandy Michaels
a făcut legătura între nivelurile mari de stiren
- ...şi înmulţirea cazurilor de astm. - Nu e bine pentru Cazuli.
Mă întreb dacă el ştia că e cercetat.
Un recepţioner de la Cazuli Carpeting a declarat
că Mandy a venit la fabrică acum câteva zile.
S-o fi dus să-l ia pe Cazuli la întrebări.
Iar el ştia că oprirea producţiei ar fi costat mult prea mult.
Asta explică biletul de ameninţare primit de Mandy.
"Dacă se află, te omor".
Se potriveşte perfect cu hârtia de la Cazuli Carpeting.
De aceea s-a dus la parc. Agenţia de Protecţie a Mediului e după colţ.
Cred că ai dreptate. I-am sunat şi au confirmat
că Mandy era în drum spre ei să facă o sesizare.
Şi Cazuli a omorât-o ca s-o împiedice să-l toarne.
Destul! Femeia asta îşi băga nasul în ceva care nu era treaba ei.
Se dădea mare şi tare, cu idiotul ăla de dosar cu probe şi i-am spus:
"Bâşti, valea, cară-te! Şi dacă te mai prind pe-aici, ai să regreţi."
I-am spus! Ea îmi zice că dacă nu opresc producţia,
ne dă în vileag. Afurisitul ăla de bilet
a fost doar ca s-o sperie puţin.
Părea să meargă. N-am mai auzit de ea. Ia mai lăsaţi-mă.
- Credeam că s-a terminat cu asta. - Mulţumesc, dle Cazuli.
Zău? Pentru ce?
Recunoaşterea motivului şi ameninţarea fetei.
- Poftim? - Îţi aparţine, dle avocat.
Tu pe unde umbli?
Avocatul lui Cazuli vrea o înţelegere pentru încălcarea legii.
- Şi acuzaţia de crimă? - Cică e nevinovat.
Din păcate, nu-l putem plasa la locul crimei în seara respectivă.
Dacă n-avem dovezi concrete, totul nu-i decât speculaţie.
Fără dovezi va fi eliberat.
Am ceva interesant pentru voi.
Mandatul de percheziţie de la biroul lui Cazuli.
Am găsit dosarul pe care i l-a lăsat Mandy.
În cercetările ei era o poză cu furnalul lor.
- Pare făcută din stradă. - Exact. Uitaţi-vă la dată.
A fost făcută marţea trecută la ora 17:47.
După poziţia soarelui, tehnicienii au confirmat că ora e corectă.
Mandy nu putea fi în două locuri în acelaşi timp, deci n-a făcut poza.
- La 17:47 era în aer. - Deci cine a făcut poza?
A avut un partener.
Mandy i-a spus lui Cazuli că "îl vor da în vileag".
Dacă a avut partener, de ce n-a apărut?
- Poate se teme de Cazuli. - Dacă îl găsim,
poate are probe împotriva lui Cazuli.
Hai să comandăm cina şi continuăm.
Ia staţi puţin. Castle, n-ai întâlnire cu Kristina Coterra?
Ba da. Fir-ar! Am întârziat.
Nu ne permite să te reţinem.
Sunteţi... de acord, da?
De acord? Faci mişto? E Kristina Coterra!
De când laşi tu munca de poliţist să-ţi stea în calea vieţii sociale?
Du-te. Bucură-te de întâlnire.
Bine.
Te sun mai târziu. Să văd ce-i cu cazul.
Aşa, băieţi, haideţi să... ne întoarcem... la lucru.
- Surpriză. - Ce faci... cum ai...
- Nu ne întâlneam la restaurant? - Dar aşa e mult mai romantic.
Tu, eu... nişte stridii.
- Ai stridii aici? - Să ne binedispună.
Şi nişte căpşuni cu ciocolată.
Am vorbit cu toată lumea de la post, inclusiv cu prietenul.
Niciunul nu recunoaşte că-i era partener sau că ştia ce face.
Nici în registrul telefonic nu-i nimic.
Trebuie să fie ceva care ne scapă.
Apropo de scăpat...
Castle e probabil mult mai încântat de întâlnire.
- De ce? - Conform "Celebrity Examiner",
Kristina e cunoscută pentru seducerea bărbaţilor celebri
cu vasta ei colecţie de bikini.
O cumpără Jenny şi s-a întâmplat să fie deschisă la pagina respectivă.
- Ce vrei să spui? - Nu-i evident? O să se dea la el.
Nici vorbă. Nu se poate.
Mulţumesc pentru că dai dovadă de maturitate.
El o să se dea la ea.
Nu credeţi că el a trecut de faza asta?
E bărbat, e viu, deci...
- Nu. - Nu.
Din momentul în care te-am văzut pe covorul roşu...
faţa ta... am aşteptat să fac asta.
Dacă ai aşteptat atât de mult, de ce nu mai aştepţi câteva minute?
- Unde te duci? - La frigider, să pun căpşunile.
Să nu se topească ciocolata.
Mă gândesc la o modalitate mai bună de a folosi ciocolata.
Kristina, hai să vorbim puţin despre asta.
- Vrei să vorbim? - Păi ce...
Ce facem?
Salut, Castle. Cum merge întâlnirea?
- Înapoi, înapoi! - Castle?
Nu-ţi face griji. Fac eu curat.
Bine. Te ajut şi eu.
Bună. Ai dat de Richard Castle. Norocoaso.
Am făcut curat... unde eram?
Păi... la stridii.
- Hai să sărim peste stridii. - Da? Sunt...
- De ce faci pe inabordabilul? - Nu fac. Doar că...
Ba faci. Să ştii că niciun bărbat nu m-a refuzat.
Adică a fost unul.
Serios? Interesantă poveste. Spune-mi despre el. Cum a scăpat?
Te asigur... n-a avut nicio legătură cu mine.
Castle...
Ştiu cine e criminalul.
Am încercat totul ca să scap.
M-am ascuns sub bar, în baie.
Ba am încercat şi schema cu pianul din "Cape Fear".
Când am intrat, ea te încălecase pe canapea!
Nu-i aşa? Zici că-i "Terminator" varianta feminină.
Ce înseamnă asta? Continuă să se dea la tine?!
Nu, asta...
M-am dus la întâlnire numai fiindcă
ai insistat să spunem că suntem singuri.
Castle, am 12 apeluri ratate de la comentatorul sportiv Chip
deoarece crede că sunt singură, dar nu înseamnă
că-l las să mă încalece îmbrăcat în boxeri doar ca să dovedesc.
- Nu mi-ai spus că a sunat. - Pe bune? Faci pe gelosul?
Bine, am să compensez cumva. Orice vrei.
Să n-am în minte imaginea femeii în bikini îndesându-ţi sânii în faţă.
Îţi urez succes.
Nici măcar mulţumesc pentru aflarea ucigaşului?
Nu!
Domnule Haxton. Putem discuta puţin?
- Intru în direct cu un subiect. - Şi noi.
Am avut o conversaţie interesantă cu Kristina Coterra.
Mi-a spus că eşti singurul bărbat care i-a respins avansurile.
Da, unicul.
- Nu înţeleg ce relevanţă are. - Mândria ei a fost rănită.
Aşa că a investigat un pic. A aflat că ai într-adevăr o relaţie secretă,
dar nu cu Mandy.
A aflat că ai un prieten de care nu ştie nimeni de aici.
Viaţa mea personală nu vă priveşte.
Bineînţeles, dar ne priveşte faptul că ne-ai minţit
cu privire la motivul vizitei acasă la Mandy şi de ce te-ai certat cu ea.
- Tu ai făcut poza? - Nu.
La percheziţia apartamentului tău s-a găsit un aparat foto.
- Cu cadrul ăsta şi altele. - A fost partenera ta.
Te-a ajutat cu subiectul, de ce n-ai spus nimic?
Ne putem imagina un singur motiv... tu ai omorât-o.
Mi-a fost colegă şi prietenă. De ce-aş fi omorât-o?
Fiindcă a făcut descoperirea vieţii.
Un subiect atât de important trebuie cercetat juridic.
- Durează săptămâni, chiar luni. - Dar Mandy nu putea aştepta atât.
Erau copii bolnavi. A decis să predea informaţiile la APM.
Iar tu pierdeai exclusivitatea.
Când ai avut ultima exclusivitate?
Ce nebunie. E o prostie.
Credeţi că am omorât pe cineva pentru un subiect.
Ştim că tu eşti vinovat, Miles.
Am găsit reziduuri de praf de puşcă pe hainele tale,
pe masca de schi, pe cămaşă.
Trebuie să înţelegeţi... a fost un accident.
Am vrut doar s-o sperii.
M-am gândit să-i iau dosarul şi se opreşte.
Atunci pot să spun povestea aşa cum a promis ea.
Dar s-a luptat cu mine.
A ripostat şi a vrut să ia arma. De ce s-a împotrivit?
Nici n-am ştiut că arma era încărcată.
Managerul postului confirmă că Miles era într-o situaţie delicată.
Îşi putea salva cariera doar cu un subiect senzaţional.
S-a înţeles cu Mandy s-o ajute în schimbul exclusivităţii.
Când ea l-a trădat, el s-a furişat de la petrecere s-o ia la întrebări
şi lucrurile au degenerat.
Foarte curajos din partea lui Mandy să se dedice cauzei.
Oamenii spuneau altceva despre ea.
Toţi colegii ei credeau că o cunosc bine,
dar ea avea o viaţă secretă bine ascunsă.
Aşa-i. E târziu. Plec.
- Şi eu. - Te conduc?
Nu, mulţumesc, nu-i nevoie.
- Noapte bună, băieţi. - Noapte bună.
- Noapte bună, Castle.
Priveşte. E Reggie.
Şi iată numărul unu din topul celor mai bune zece momente sportive.
A fost trimis de un fan al lui Reggie Blake.
Asta se întâmplă când dai buzna să-l vezi pe Blake.
Cred că fanii aceia înfocaţi n-au primit autograf.
Ai încasat un pumn pentru mine.
- Nu trebuia... - Păi asta fac partenerii, nu?
Hai să bem o bere. Fac cinste.
Mişto. Să nu fie bar de sportivi.
În niciun caz.
Îmi pare rău.
Nu trebuia să merg la întâlnire.
- Trebuia să refuz. - Şi de ce n-ai făcut-o?
Nu mă pricep. Să mă prefac că sunt singur...
Nici eu, Castle.
Şi nu vreau să-mi fac griji că eşti cu alte femei.
Să ştii că n-aveam de gând să mă culc cu ea.
Ştiu. Dar nu despre asta e vorba.
Nu ştiu cum să procedez.
Miles spunea că e inevitabil ca totul să se destrame,
că e sortit să se spulbere.
O mică precizare. Miles e un criminal mincinos.
Bine, poate se află,
poate că nu vom mai lucra împreună şi poate se va spulbera.
Sau poate vom fi senzaţionali şi de atunci înainte.
Nu ştim răspunsurile.
Va trebui să trăim cu întrebările şi să ne găsim drumul.
Bine. De ce nu începem de aici?
Nu putem spune că vorbim despre alte întâlniri,
dar că nu ne întâlnim cu alţii?
- Sigur. Pot s-o fac. - Bun. Fiindcă eu am armă.
- Şi tu nu prea ai de ales. - E limpede că n-am.
Îmi pare rău.
Nu pot. E prea curând.
Nu-mi iese din minte imaginea sânilor ei în faţa ta.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to www.addic7ed.com